УХВАЛА

14 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/2240/19
адміністративне провадження № К/9901/18966/21
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року 
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року 
у справі № 440/2240/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство "Теплоенерго", про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство "Теплоенерго", в якому просила визнати протиправними та скасувати: рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25      травня 2018 року №606 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету   Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 жовтня 2018 року №1385 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10 грудня 2018 року №1658 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області  від 10 жовтня 2017 року №1092 "Про погодження Інвестиційної програми комунальному підприємству "Теплоенерго" на 2018 рік" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області від 28 грудня 2018 року №1752 "Про погодження Інвестиційної програми комунальному підприємству "Теплоенерго" на 2019 рік" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області  від 01 лютого 2019 року №138 "Про затвердження Порядку проведення відкритих слухань" з моменту його прийняття; зобов`язати відповідача відшкодувати їй майнову шкоду у розмірі 500000,00 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року роз`єднано поєднані в одне провадження позовні вимоги у справі №440/2240/19 шляхом залишення у провадженні цієї справи позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради про визнання протиправними та скасування: рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25 травня 2018 року №606 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 жовтня 2018 року №1385 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м.Кременчука" з додатком з моменту його прийняття; рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10 грудня 2018 року №1658 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" з додатком з моменту його прийняття та зобов`язання відповідача виплатити заподіяну майнову шкоду  у розмірі 500000,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року,  відмовлено у задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету    Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10 грудня 2018 року №1658 "Про встановлення скоригованих тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" та зобов`язання відповідача виплатити заподіяну майнову шкоду  у розмірі 500000,00 грн. Закрито провадження у справі №440/2240/19 у частині позову про визнання протиправними та скасування рішень Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25 травня 2018 року №606 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" та від 29 жовтня 2018 року №1385 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго".
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Однак, ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
24 травня 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_1 .
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона    містить посилання на пункт   1 частини 4   статті 328 КАС України   як на підставу касаційного оскарження, а саме - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування скаржник зазначив, що судами першої та апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваних рішень не враховано висновки, викладені у постановах Вищого господарського суду України та Вищого адміністративного суду України, в ухвалах Вищого адміністративного суду України, висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №№372/2483/16-а, 826/8441/17, 200/3842/19-а, 826/16495/17, а також висновок, викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду у справі №160/6823/19.
Суд вважає безпідставним посилання скаржника на постанови Вищого господарського суду України та Вищого адміністративного суду України, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного саме у постанові  Верховного Суду.
Також, суд вважає безпідставним посилання скаржника на ухвалу Великої Палати Верховного Суду, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного саме у постанові  Верховного Суду.
Разом з тим, Суд звертає увагу, що оцінка вказаних скаржником постанов Верховного Суду уже надавалася в ухвалі Верховного Суду про повернення касаційної скарги від 06 травня 2021 року.
Так, у справі №   372/2483/16-а суди надавали правову оцінку правовідносинам, що виникли між юридичними особами у зв`язку з прийняттям органом місцевого самоврядування рішення щодо тарифів на послуги, з яким підприємство, що їх надає не погоджувалось. Предметом спору у справах №№826/8441/17 та 200/3842/19-а було дотримання виконавчим органом процедури затвердження тарифів, проте висновок Верховного Суду у цих справах стосуються правовідносин, що мають індивідуальні ознаки саме для цих спорів. 
Рішення Верховного Суду у справі №826/16495/17 не стосується спірних правовідносин, оскільки його прийнято в іншій категорії справ, а тому висновки щодо доказів у цих спорах є загальними і можуть застосовуватися лише за умови подібності спорів.
Разом з тим, позивачем не наведено інших постанов Верховного Суду, в яких викладено висновок, без урахування якого суд апеляційної інстанції виніс оскаржуваному постанову, а також не зазначено норму права, яка застосована без урахування висновку,  викладеного у постанові Верховного Суду.
Також зміст касаційної скарги зводиться до оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи із заявлених позивачем позовних вимог, однак без урахування процесуальних рішень, прийнятих у даній справі. Так, щодо оскаржуваних рішень відповідача від 10.10.2017 року №1092 та від 28.12.2018 року №1752, то ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року позовні вимоги щодо оскарження вищезазначених рішень відповідача виділені в самостійне провадження та не були предметом розгляду у даній справі. Це ж стосується і позовної вимоги щодо оскарження рішення відповідача №138 від 01.02.2019 року, яка також виділена в самостійне провадження та не була предметом розгляду у даній справі.
Крім того, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, яке залишене без змін постановою апеляційної інстанції, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №606 від 25 травня 2018 року "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" та №1385 від 29 жовтня 2018 року "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством "Теплоенерго", а тому підстави касаційного оскарження в цій частині мають стосуватись наявності або відсутності підстав для закриття провадження у справі. Натомість, заявником касаційної скарги наводяться доводи щодо протиправності вищезазначених рішень.
Водночас, інші аргументи скарги зводяться до переоцінки доказів та неповного з`ясування судами обставин справи. Такі доводи мають суб`єктивний характер і виключають можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до     КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої   статті 332 КАС України   касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство "Теплоенерго", про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя Верховного Суду                                                                     В. Е. Мацедонська