Ухвала
 
30 березня 2021 року
м. Київ
справа № 344/5691/20
провадження № 61-4148ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 
2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «Страхова компанія Українська страхова група») про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2020 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Ford Mondeo, державний номерний знак 
НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки 
Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група».
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 29 квітня 2011 року у кримінальній справі № 0907/1-379/2011 
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено покарання. Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 90 грн витрат на лікування, 52 500 грн втраченого доходу від підприємницької діяльності, 6 000 грн моральної шкоди, а всього 58 590 грн.
Згідно з постановою державного виконавця від 24 листопада 2017 року закінчено виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 0907/1-379/11, який виданий 11 серпня 2011 року Івано-Франківським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 90 грн витрат на лікування, 52 500 грн втраченого доходу від підприємницької діяльності, 6 000 грн моральної шкоди, а всього 58 590 грн.
Протягом 2012, 2013, 2018 років ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про виплату компенсації понесених витрат, проте, дані виплати проведені не були.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути 
з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на його користь 99 325,97 грн, з яких: витрати зі страхового відшкодування, сплаченого позивачем потерпілому - 53 040 грн; пені - 30 657,12 грн; 
3 % річних - 2 903,39 грн; інфляційні втрати - 7 725,46 грн; моральна 
шкода - 5 000 грн
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 19 жовтня 2020 року (у складі судді Бабій О. М.) позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплаченого страхового відшкодування 
в розмірі 53 040 грн, пеню - 16 610,96 грн, 3 % річних - 2 903,37 грн, інфляційні втрати - 7 725,46 грн та 6 000 грн витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 
2021 року (у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Бойчука І. В., Девляшевського В. А.) рішення Івано-Франківського міського суду 
Івано-Франківської області від 19 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
10 березня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, при цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 99 325,97 грн (53 040 грн + 30 657,12 грн + 2 903,39 грн + 7 725,46 грн + 5 000 грн), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Як вбачається з резолютивної частини постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, постанова апеляційного суду касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга повинна бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08,). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв