ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/13167/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року (суддя Неклеса О.М.) у справі №160/13167/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Первинна організація Обласного об`єднання Незалежних профспілок гірників України Західного Донбасу Виробничого структурного підрозділу "Шахта ім. Героїв Космосу" ВАТ "Павлоградвугілля" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                         в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати дії відповідача щодо відмови у здійсненні фінансування третьої особи Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” в розмірі 11943,54 грн. для надання позивачу матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 14 календарних днів його тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серія АДЮ № 716869 за період з 05.05.2020 року по 18.05.2020 року – протиправними;
- зобов`язати відповідача здійснити фінансування третьої особи - Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” - в розмірі 11943,54 грн. для надання позивачу матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 14 календарних днів його тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серія АДЮ № 716869 за період з 05.05.2020 року по 18.05.2020 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що працював прохідником п`ятого розряду дільниці підготовчих робіт у Виробничому структурному підрозділі “Шахтоуправління Імені “Героїв Космосу” ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля”. З 20.04.2020 року по 15.05.2020 року оголошено простій підприємства з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу). В період часу з 30.04.2020 року 18.05.2020 року позивач перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням. Відповідачем заява-розрахунок щодо виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листка непрацездатності серія АДЮ № 716869 за період з 05.05.2020 року по 18.05.2020 року, прийнята не була, кошти роботодавцю не перераховані, оскільки, на думку відповідача, допомога по тимчасовій непрацездатності за 
календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, так як це буде суперечити нормам ч.1 ст.22 Закону України 1105. Таку відмову позивач вважав протиправною, оскільки період простою підприємства не належить до переліку підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, встановлених статтею 23 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року позов задоволено.
Рішення суду фактично мотивовано тим, що вичерпний перелік підстав при яких матеріальна допомога не призначається, визначений ст..23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і до таких підстав, період простою підприємства, не належить.
З цих підстав суд першої інстанції вказав на те, що за умови надання позивачем листка непрацездатності, який не був визнаний недійсним у встановленому порядку, відповідач був зобов`язаний виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не вірно визначено правову природу допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованій особі, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про те, що така допомога надається і у випадку простою підприємства. З цього приводу відповідач вказує на те, що допомога по тимчасовій непрацездатності є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати у разі настання страхового випадку. У спірному випадку позивач не втрачав заробітну плату так як вона йому не нараховувалася, у зв`язку з простоєм підприємства, а отже, за позицією відповідача, у спірному випадку не існувало підстав для виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами,  свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті у Виробничому структурному підрозділі “Шахтоуправління Імені “Героїв Космосу” ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” (далі - ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу”) і 19.05.2020 року був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи), що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Наказом ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу” від 15.04.2020 року №1089: оголошено простій з 20.04.2020 року до 15.05.2020 року для працівників департаментів, відділів, дільниць, цехів ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу”; працівникам, які перебувають у простої, дозволено не знаходитись в період простою за місцем роботи протягом всього робочого дня (зміни);. встановлено, що оплату працівникам, які перебувають у простої, нараховувати у відповідності з положенням Колективного договору та Галузевої угоди, у розмірі не нижче тарифної ставки (окладу).
В період часу з 30.04.2020 року до 18.05.2020 року (включно) ОСОБА_1 перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДЮ № 716869.
Наведений листок непрацездатності був наданий в комісію із соціального страхування ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу”. 27.05.2020 року комісією було прийняте рішення призначити позивачу матеріальне забезпечення по вказаному листку непрацездатності, яке оформлене протоколом засідання комісії із соціального страхування від 27.05.2020 року. Згідно наведеного протоколу кількість днів, що підлягає оплаті складає 19 днів, в тому числі за рахунок коштів Фонду – 14 днів.
З листа ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу” від 13.10.2020 року вих. № 16/1950 та роздрукованої ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу” з програми заявою-розрахунком, сума нарахованої позивачу допомоги на підставі листка непрацездатності серії АДЮ №716869 склала: 
- за період з 30.04.2020 року по 04.05.2020 року за рахунок ВСП “Шахтоуправління імені Героїв Космосу” 5 календарних днів в розмірі 4265,55 грн. (нарахована та виплачена позивачу);
- за рахунок відповідача 14 календарних днів в розмірі 11943,54 грн. за період з 05.05.2020 року по 18.05.2020 року (заява-розрахунок на матеріальне забезпечення не прийнята відповідачем).
З квитанції № 3 від 24.06.2020 року, наданої ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на заяву-розрахунок 001826 від 17.06.2020 року, вбачається, що відповідач не прийняв заяву- розрахунку з позначкою: “Допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, оскільки це буде суперечити нормам ч.1 ст.22 Закону України 1105”. 
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні фінансування Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” в розмірі 11943,54 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 14 календарних днів його тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серія АДЮ № 716869 за період з 05.05.2020 року по 18.05.2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Так, встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що фактично спірні відносини між сторонами виникли з приводу того, чи виплачується працівнику, у разі простою підприємства, допомога по тимчасовій втраті працездатності.
Позиція позивача, яку підтримав суд першої інстанції, полягає у тому, що вичерпний перелік підстав при яких матеріальна допомога не призначається, визначений ст..23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і до таких підстав, період простою підприємства, не належить.
У свою чергу, позиція відповідача полягає у тому, що виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, у разі настання страхового випадку у період простою підприємства, суперечить самій сутності такої допомоги, яка є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати. Оскільки у випадку простою підприємства заробітна плата працівникам не нараховується, то і підстав для її компенсації не існує.
Встановивши суть спірних відносин між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 23.09.1999 року № 1105  (далі - Закон № 1105).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону №1105 за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).
Пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону №1105 передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності, за своєю правовою природою, є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.
У свою чергу, відповідно до ст..1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим  договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Таким чином, оскільки заробітна плата є винагорода працівнику за виконану ним роботу, то необхідним є встановлення того, чи виплачується заробітна плата працівнику у період простою підприємства.
Визначення поняття «простій» наведено у статті 34 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст..34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Згідно із ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Відповідно до ст..12 Закону України «Про оплату праці» оплата за час простою відноситься до інших норм і гарантій в оплаті праці, відмінних від заробітної плати.
Отже, така державна гарантія, як оплата за час простою, не є заробітною плату працівника у розумінні Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України.
Таким чином, оскільки у період простою підприємства заробітна плата працівникам не виплачується, то не може мати місце і факт її втрати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що є обов`язковою умовою для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №1105.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності не виплачується працівнику у разі простою підприємства, окрім випадків коли працівникам на час простою визначено спеціальний графік роботи або передбачено необхідність їх виходу на роботу на певний період, тобто у випадках коли працівники фактично виконують роботу та отримують за це винагороду – заробітну плату.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що як допомога по тимчасовій втраті працездатності так і оплата за час простою є державними гарантіями, а отже працівник підприємства, що знаходиться в простої, у разі настання страхового випадку (хвороба), не позбавлений державних гарантій у вигляді оплати за час простою. 
З приводу висновків суду про те, що вичерпний перелік підстав при яких допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, визначений ст..23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і до таких підстав, період простою підприємства, не належить, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що, на думку колегії суддів, положення вказаної норми права слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №1105, яким визначено правову природу допомоги по тимчасовій непрацездатності, суть якої становить компенсацію втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення з прийняттям нової постанови про відмови у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

 Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі №160/13167/20 – скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному поряду у випадках та строки, передбачені ст.328, 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошені 06.04.2021р.
          Повний текст постанови складено 07.04.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк