Постанова
Іменем України
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 642/6433/18
провадження № 61-11206св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,  Стрільчука В. А., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова                         від 31 жовтня 2019 року у складі судді Шрамко Л. Л. та постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у складі колегії суддів:                            Котелевець А. В., Бурлака І. В., Хорошевського О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                     товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ» (далі - ТОВ «ХАЕР») про стягнення заборгованості по заробітній платі та добовим витратам.
Позовні вимоги мотивовані тим, що09 вересня 2016 року його прийнято на роботу до ТОВ «ХАЕР» на посаду провідного інженера-електрика, а 28 липня                  2017 року звільнено за власним бажанням, однак не проведено остаточного розрахунку. 
Зазначає, що протягом 280 календарних днів, а саме - з 22 жовтня 2016 року до 28 липня 2017 року, на підставі наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня               2016 року № 19.10/01, він перебував у відрядженні у Народній Республіці Бангладеш з метою виконання робіт по капітальному ремонту енергоблоку на         ТЕС «Горазал».
Відповідно до підписаного ним та відповідачем штатного розкладу його щомісячна винагорода складала: оклад у національній валюті України -                                  1 600,00 грн; основну винагороду - 1 575,00 доларів США; преміальну частину - 525,00 доларів США. Виплата щомісячної винагороди здійснюється в гривнях за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) на дату виплати.
Згідно із наказом директора ТОВ «ХАЕР» від 30 грудня 2016 року № 184-К                                 з 01 липня 2017 року йому встановлено оклад у розмірі 3 200,00 грн. 
Умови праці усіх працівників ТОВ «ХАЕР», які виконували роботи на ТЕС «Горазал» в Республіці Бангладеш, відповідно до укладеного між ТОВ «ХАЕР» та Міністерством енергетики Республіки Бангладеш контракту, регламентовано Положенням про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» на                                    ТЕС «Горазал» Республіка Бангладеш, затвердженим директором ТОВ «ХАЕР»                     (далі - Положення про умови праці), яке не було доведено до його відома.
Зазначає, що відповідно до пункту 6.1. Розділу 6 Положення про умови праці оплата праці здійснюється у розмірі, узгодженому сторонами, і складається з: окладної частини відповідно до штатного розкладу; премії, яка нараховується за результатами праці за місяць, і виплачується при наявності підписаного акта-прийому Інозамовником виконаних за місяць робіт за наявності фінансового прибутку.
Також Положенням про умови праці встановлено порядок виплати окладу -                         з 10 по 15 числа поточного місяця за попередній, виплата доларової частини (або еквіваленту у місцевій валюті (такка)) здійснюється в розмірі, еквівалентному 500,00 доларів США щомісячно, до закриття першого акту виконаних робіт і отримання платежу по акту від кінцевого замовника.
Відповідно до умов контракту від 04 вересня 2016 року № Рик-314/2012 (Re) та наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01 про направлення його у відрядження належні йому до виплати добові витрати були встановлені у наступних розмірах: з 22 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року -30,00 доларів США на добу; з 01 січня 2017 року по 22 жовтня 2017 року -                             35,00 доларів США на добу.
Копія контракту та зазначеного наказу в нього відсутні, умови виплати добових витрат доведені не були, а відомості про контракт і наказ стали йому відомі після отримання листа за результатами інспекційного відвідування відповідача.
З 19 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2017 року йому на картку перераховано кошти в загальному розмірі 306 698,89 грн та готівкою сплачено аванс з частини основної винагороди у розмірі 25 693,00 грн, що станом на день виплати відповідно до офіційного курсу НБУ становить еквівалент 1 000,00 доларів США.
За його заявою від 14 серпня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області (далі - ГУ Держпраці у Харківській області) проведено інспекційне відвідування ТОВ «ХАЕР», за результатами якого виявлено ряд порушень законодавства про працю.
Зазначає, що ТОВ «ХАЕР» не виплатило йому: частину основної винагороди з премією і добовими витратами у розмірі 785,76 грн; суму у національній валюті України, що станом на день фактичної виплати відповідно до офіційного курсу НБУ становить 7 776,16 доларів США основної винагороди і премії та                                         9 445,00 доларів США добових витрат.
Ураховуючи, що його звільнено 28 липня 2017 року, а з виписки вбачається, що останній платіж надійшов лише 30 жовтня 2017 року, відповідно до статті 116 КЗпП України, окрім виплати недоплачених грошових сум, відповідач обов`язаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 199,57 грн та суму в національній валюті України у розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ, що становить 3 331,93 доларів США.
Вказує, що оскільки він не був ознайомлений з умовами оплати праці, в тому числі з контрактом, яким встановлено розміри добових витрат, датою, коли він дізнався про наявність у нього права на компенсацію добових витрат і їх розмір, є дата отримання листа ГУ Держпраці у Харківській області, тому тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення добових витрат спливає                              10 грудня 2018 року, отже не є пропущеним.
З урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з відповідача на його користь:
-         невиплачену суму окладу у розмірі 785,76 грн; 
-         основну винагороду та премію у національній валюті України гривні у розмірі 7 776,16 доларів США; 
-         добові витрати у національній валюті України гривні, у розмірі еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день фактичної виплати 9 445,00 доларів США; 
-         середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 29 липня 2017 року по день фактичного розрахунку, що станом на день направлення позовної заяви до суду (15 листопада 2018 року) становить 59 423,44 грн та суму у національній валюті України гривні, у розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день направлення позовної заяви 16 643,28 доларам США; 
-         компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2011 року № 159, що станом на день направлення позовної заяви до суду (15 листопада                    2018 року) становить суму у розмірі 199,57 грн та суму у національній валюті України гривні, у розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день направлення позовної заяви 3 331,93 доларам США.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «ХАЕР» на користь ОСОБА_1 47 047,96 грн; в інший частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , таТОВ «ХАЕР» - залишено без задоволення; рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року - залишено без змін.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів на відрядження заявлені позивачем в межах строків, визначених у статті 233 КЗпП України, оскільки він дізнався про наявність заборгованості з виплати коштів на відрядження в сумі 47 047,96 грн, а отже і про порушення свого права, 10 вересня 2018 року з листа ГУ Держпраці у Харківській області, а 16 листопада 2018 року звернувся в даним позовом до суду. 
Суди установили, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складається з грошових коштів на відрядження у розмірі 47 047,96 грн, що підтверджується результатами перевірки ГУ Держпраці в Харківській області. Доказів на підтвердження позовних вимог в інший частині позивачем не надано.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду ТОВ «ХАЕР», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині стягнення добових витрат і ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, а в іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди розглянули справу не застосувавши висновки щодо подібних правовідносин, які викладені у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 803/485/18, від 21 липня 2020 року у справі № 826/5993/18, від 15 липня 2020 року у справі № 161/11568/15-ц,                              від 15 липня 2020 року у справі № 355/340/17-ц.
Відповідач посилається на те, що суди належним чином не визначили чи є докази у справі належними та допустимими, адже на Положенні про умови роботи в Республіці Бангладеш відсутні дата його складання, підпис керівника та відбиток печатки відповідача. 
Вказує, що позивач був обізнаний щодо заборгованості станом на 28 липня                2017 року, а тому звернувся до суду з пропуском позовної давності.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції  ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наданим ним розрахункам заборгованості. Вказує, що у справі не потребується проведення експертизи, оскільки проведення простих арифметичних розрахунків заборгованості не потребує спеціальних знань у сфері іншій ніж право. Так, зазначає, що розмір заборгованості обчислюється шляхом визначення різниці між встановленою до виплати сумою та фактично виплаченою сумою.
У касаційній скарзі позивач наводить свої розрахунки заборгованості по витратам на відрядження, основній винагороді, середньому заробітку за весь час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням  строків її виплати, зазначає, що судами не досліджувалися питання виплати основної винагороди та премії у доларовому еквіваленті.
Таким чином, вважає, що недослідження судами зібраних у справі доказів призвело до неправильного вирішення справи.
Позивач посилається на те, що судами не враховані висновки Верховного Суду, викладені: у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 607/14495/16-ц, відповідно до якого працівник може вимагати від роботодавця всі виплати, на які він має право згідно з умовами трудового договору та законодавства, що застосовується. При цьому не має значення, здійснив роботодавець нарахування таких виплати чи ні; у постанові в справі № 638/1841/14-ц, відповідно до якого стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом; у постановах у справі № 510/2117/15-ц,       від 20 лютого 2019 року у справі № 487/678/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/466/17 та ін., відповідно до яких тягар доведення законності невиплати заробітної плати чи вчинення або невчинення інших дій чи бездіяльності, які відповідно до закону  вчинив чи мав вчинити або яких фактично припустився роботодавець під час трудових правовідносин з працівником-позивачем, покладається повною мірою на роботодавця.
Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну  скаргу
У травні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «ХАЕР», у якому просив відхилити доводи касаційної скарги, оскільки позиція відповідача є необгрунтованою. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ХАЕР» у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року клопотання ТОВ «ХАЕР» задоволено та зупинено виконання рішення рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 . 
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 08 вересня               2016 року № 81-К ОСОБА_1 09 вересня 2016 року прийнятий на роботу до              ТОВ «ХАЕР» на посаду провідного інженера-електрика.
Протягом 280 календарних днів, а саме - з 22 жовтня 2016 року до 28 липня               2017 року, на підставі наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року                  № 19.10/01 позивач перебував у відрядженні в Народній Республіці Бангладеш з метою виконання робіт по капітальному ремонту енергоблока на ТЕС «Горазал», що підтверджується посвідченням про відрядження від 19 жовтня 2016 року                   № 19.10/01.
Відповідно до штатного розкладу щомісячна винагорода у сукупності складала: оклад у національній валюті України - 1 600,00 грн; основну винагороду в доларовому еквіваленті - 1 575,00 доларів США; преміальну частину в доларовому еквіваленті - 525,00 доларів США. Виплата щомісячної винагороди здійснюється в гривнях по курсу НБУ на дату виплати.
Згідно з наказом директора TOB «ХАЕР» від 30 грудня 2016 року № 184-К                                 з 01 січня 2017 року частину окладу в національній валюті України встановлено у розмірі 3 200,00 грн.
Пунктом 6.1. Розділу 6 Положення про умови праці встановлено, що оплата праці здійснюється у розмірі, узгодженому сторонами і складається з: окладної частини відповідно до штатного розкладу; премії, яка нараховується за результатами праці за місяць, і виплачується при наявності підписаного акта-прийому Інозамовником виконаних за місяць робіт при наявності фінансового прибутку.
Також Положенням про умови праці встановлено порядок виплати окладу з 10 по 15 числа поточного місяця за попередній (пункт 6.3. Положення про умови праці), виплата доларової частини (або еквіваленту у місцевій валюті (такка) здійснюється в розмірі, еквівалентному 500,00 доларів США щомісячно, до закриття першого акту виконаних робіт і отримання платежу по акту від кінцевого замовника (пункт 6.3. Положення про умови праці).
На виконання пункту 6.7. Положення про умови праці для виплати винагороди і добових було відкрито карту типу VISA в ПрАТ «Укрексімбанк».
Відповідно до умов контракту від 04 вересня 2016 року № Рик-314/2012 (Re) та наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01 про відрядження належні до виплати добові витрати відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, були встановлені у наступних розмірах: з 22 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року - 30,00 доларів США на добу; з 01 січня 2017 року по 22 жовтня 2017 року - 35,00 доларів США на добу.
14 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держпраці Харківській області.
Головне управління Держпраці у Харківській області на підставі частин 4, 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 липня 2007 року № 877, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 929, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, Постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2017 року № 1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу Міністерства соціальної політики України 18 серпня 2017 року № 1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2017 року за № 1500/31368, Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 75 від 22 червня 2017 року провело державний захід контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ «ХАЕР».
Під час указаної перевірки працівниками ГУ Держпраці у Харківській області досліджено: копію наказу від 29 вересня 2016 року № 129-К; копію наказу                   від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01, копії табелів робочого часу ОСОБА_1 ; копію посвідчення про відрядження; копії штатного розпису від 01 травня                     2016 року; копію наказу ТOB «ХАЕР» від 30 грудня 2016 року № 184-К з 01 січня 2017 року про затвердження посадового окладу в розмірі 3 200,00 грн; копії Положення про умови роботи працівників ТОВ «ХАЕР» під час виконання робіт по капітальному ремонту блока № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш, що є додатком № 1 до штатного розпису (вказана копія Положення була додана самим ОСОБА_1 до заяви, адресованої ГУ Держпраці у Харківській області); авансові звіти; платіжні документи ТOB «ХАЕР».
На підставі наданих документів встановлено наступне.
Згідно наказу від 08 вересня 2016 року № 81-К «Про прийняття на роботу» позивача прийнято на посаду ведучого інженера-електрика в департамент електричного виробництва з 09 вересня 2016 року на підставі власної заяви                      від 09 вересня 2016 року на основне місце роботи з тривалістю робочого дня                8:00 год, з окладом 1 600,00 грн. 
Відповідно до запису в особовій картці працівника (типова форма № П-2) в розділі призначення і переведення, згідно наказу від 29 вересня 2016 № 129-К, позивачу змінено істотні умови праці, а саме, переведено на 1 годину роботи в день                          з 26 вересня 2016 року по 21 жовтня 2016 року. При цьому адміністрацією підприємства не було попереджено про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці, чим порушено частину третю статті 32 КЗпП України.
Згідно наказу про скерування у службове відрядження від 19 жовтня 2016 року  № 19.10/01 позивача скеровано у службове відрядження в Бангладеш, ТЕС «Горазал» строком на 360 днів з 22 жовтня 2016 року по 22 жовтня 2017 року для роботи згідно контракту від 04 вересня 2014 року № Pur-З 14/2012 (Re) з встановленням норми добових витрат у розмірі 50,00 грн за 1 добу по Україні, за межами України: з року по 31 грудня 2016 року - 30,00 доларів США за 1 добу;                       з 01 січня 2017 року по 22 жовтня 2017 року - 35,00 доларів США за 1 добу.
Відповідно до змін до штатного розпису від 01 травня 2016 року, затверджених           09 вересня 2016 року позивачу встановлено оклад у розмірі 1 600,00 грн.
Відповідно до наказу від 30 грудня 2016 року № 184-К «Про зміну посадових окладів» посадовий оклад з 01 січня 2017 року затверджено у розмірі                                       3 200,00 грн.
Згідно з письмовими поясненнями керівництва ТОВ «Харківенергоремонт» заробітна плата за весь період позивача роботи на підприємстві (з 09 вересня 2016 року по 28 липня 2017 року) щомісячно нараховувалася згідно штатного розпису підприємства та склала суму 22 663,39 грн до виплати.
Згідно з наданою позивачем копією штатного розпису на позивача покладено роботи покапітальному ремонту блока № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш за професією ведучий інженер-електрик. З врахуванням статей Положення про умови праці щомісячна винагорода вказаного працівника складає: оклад,                    грн - 1 600,00; основна винагорода, еквівалент долара США - 1 575,00; преміальна частина, еквівалент долара США - 525,00; загальна сума, еквівалент долара США - 2 100,00.
Виплата щомісячної винагороди проводиться в гривнях за курсом НБУ на дату виплати. Аванс на відрядження, як частина основної винагороди, при від`їзді з Харкова може виплачуватися в доларах США.
Умови виплати щомісячної винагороди визначені в Положенні про умови праці.
Після підписання даного штатного розпису працівник підтверджує, що він ознайомлений і приймає вимоги Положення про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» під час капітального ремонту блока № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш.
На підставі наданих документів встановлено, що позивачу виплата заробітної плати проводилася:
- за вересень 2016 року нараховано до виплати - 95,14 грн, виплату проведено               19 жовтня 2016 року, згідно платіжної відомості від 19 жовтня 2016 № 01.293 в сумі 95,14 грн;
- за жовтень 2016 року нараховано до виплати - 502,24 грн, виплату проведено              08 листопада 2016 року, згідно платіжної відомості від 08 листопада 2016 року              № 02.313 в сумі 502,24 грн;
- за листопад 2016 року нараховано до виплати - 1 288,00 грн., виплату проведено: за першу половину місяця - 30 листопада 2016 року, згідно платіжної відомості від 30 листопада 2016 року в сумі 644,00 грн; за другу половину місяця - 07 грудня 2016 року, згідно платіжної відомості від 07 грудня 2016 року № 2.342 в сумі 644,00 грн;
- за грудень 2016 року нараховано до виплати - 1 288,00 грн, виплату проведено: за першу половину місяця - 23 грудня 2016 року, згідно платіжної відомості                    від 23 грудня 2016 року № 5.358 в сумі 644,00 грн; за другу половину місяця -                 06 січня 2017 року, згідно платіжної відомості від 06 січня 2017 року № 3.006 в сумі 644,00 грн;
- за січень 2017 року нараховано до виплати - 2 576,00 грн., виплату проведено    08 лютого 2017 року, згідно платіжної відомості від 08 лютого 2017 року № 02.039 в сумі 2 576,00 грн;
- за лютий 2017 року нараховано до виплати - 2 576,00 грн, виплату проведено: за першу половину місяця - 23 лютого 2017 року, згідно платіжної відомості                           від 23 лютого 2017 року №3.054 в сумі 1 200,00 грн; за другу половину місяця -  06 березня 2017 року, згідно платіжної відомості від 06 березня 2017 року № 3.065 в сумі 1 376,00 грн;
- за березень 2017 року нараховано до виплати - 2 576,00 грн., виплату проведено: за першу половину місяця - 22 березня 2017 року, згідно платіжної відомості від 22 березня 3017 № 02.081 в сумі 1 200,00 грн; за другу половину місяця - 07 квітня 2017 року, згідно платіжної відомості 07 квітня 2017 року в               № 02.097 в сумі 1 376,00 грн;
- за квітень 2017 року нараховано до виплати - 2 576,00 грн, виплата проведено: за першу половину місяця - 21 квітня 2017 року, згідно платіжної відомості                      від 21 квітня 2017 №01.111 в сумі 1 200,00 грн; за другу половину місяця -                       05 травня 2017 року, згідно платіжної відомості від 05 травня 2017 року № 06.125 в сумі 1 376,00 грн;
- затравень 2017 року нараховано до виплати - 2 576,00 грн, виплати проведено: за першу половину місяця - 23 травня 2017 року, згідно платіжної відомості                     № 01.143 від 23 травня 2017 року сумі 1 200,00 грн; за другу половину місяця -               07 червня 2017 року, згідно платіжної відомості від 07 червня 2017 року № 06.125 в сумі 1 376,00 грн; 
- за червень 2017 року нараховано до виплати - 2 628,32 грн, виплату проведено: за першу половину місяця - 23 червня 2017 року, згідно платіжної відомості                23 червня 2017 року в № 01.174 в сумі 1 200,00 грн; за другу половину місяця -              07 липня 2017 року, згідно платіжної відомості від 07 липня 2017 року № 01.188 в сумі 1 428,32 грн;
- за липень 2017 року нараховано до виплати - 3 981,69 грн, виплату проведено за першу половину місяця - 21 липня 2017 року, згідно платіжної відомості                        від 21 липня 2017 року № 03.202 в сумі 1 200,00 грн; за другу половину місяця - 08 серпня 2017 року, згідно платіжної відомості від 08 серпня 2017 року № 03.220 в сумі 2 781,69 грн.
Установлено, що виплата заробітної плати за вересень 2016 року, жовтень                    2016 року, листопад 2016 року, січень 2017 року та липень 2016 року проводилася один раз в місяць, в проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата, чим порушено вимоги частин першої та другі статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці».
Щодо нарахування та виплати грошових коштів на відрядження встановлено наступне.
Позивачеві нараховано:
- згідно авансового звіту від 28 липня 2017 року № АО-0000429 - 21 971,00 грн;
- згідно авансового звіту від 28 липня 2017 року № АО-0000430 - 25 693,24 грн;
- згідно авансового звіту від 28 липня 2017 року №АО-0000431 - 217 045,65 грн;
- згідно авансового звіту від 28 липня 2017 року №АО-0000432 - 113 987,81 грн.
 
Разом, згідно авансових звітів - 378 697,70 грн.
Позивачеві виплачено:
- згідно видаткового касового ордеру від 20 жовтня 2016 року № 52- 25 693,24 грн;
-згідно платіжної відомості від 15 грудня 2016 року № 01.350 - 4 600,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 04 січня 2017 року № 03.004 - 5 400,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 20 січня 2017 року № 01.020 - 8 100,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 09 лютого 2017 року № 01.040 - 5 400,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 10 лютого 2017 року № 01.041 - 36 963,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 23 лютого 2017 року № 02.054 - 8 100,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 06 березня 2017 року № 01.065 - 13 550,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 09 березня 2017 року № 02.068 - 13 716,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 30 березня 2017 року № 01.089 - 51 306,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 13 квітня 2017 року № 02.103 - 13 500,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 05 травня 2017 року № 08.125 - 25 360,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 18 травня 2017 року № 01.138 - 13 250,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 07 червня 2017 року № 05.158 - 13 150,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 21 червня 2017 року № 03.172 - 13 258,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 12 липня 2017 року № 01.193 - 13 000,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 12 липня 2017 року № 02.193 - 24 882,00 грн;
-згідно платіжної відомості від 30 жовтня 2017 року № 01.303 - 20 500,00 грн.
Всього: 309 728,74 грн. Грошові кошти за проїзні квитки - 21 921,00 грн.
Згідно з листом ГУ Держпраці у Харківській області від 10 вересня 2018 року                     № Б - 863/Б-899/02.02/12.-14/ НОМЕР_1 за результатами проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування встановлено, що на теперішній час сума невиплачених ОСОБА_1 грошових коштів на відрядження становить 47 047,96 грн, що є порушенням вимог частини першої статті 116 КЗпП України.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційних скарг. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно зі статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» вказано, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України «Про оплату праці»).
Згідно із підпунктом 3.15 статті 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня             2004 року № 5, витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.
У касаційній скарзі позивач вказує на те, що суди не надали належної оцінки наданим ним розрахункам заборгованості. Вказує, що розмір заборгованості обчислюється шляхом визначення різниці між встановленою до виплати сумою та фактично виплаченою сумою та наводить свої розрахунки заборгованості.
Відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що суди належним чином не визначили чи є докази у справі належними та допустимими, адже на Положенні про умови роботи в Республіці Бангладеш відсутні дата його складання, підпис керівника та відбиток печатки відповідача. 
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПКУкраїни).
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій встановили фактичні обставини справи, надали оцінку поданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованих висновків про стягнення 47 047,96 грн добових витрат.
Висновки, викладені в листі ГУ Держпраці у Харківській області від 10 вересня 2018 року № Б - 863/Б-899/02.02/12.-14/10633, позивачем не спростовано. 
Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що суму заборгованості слід встановити шляхом вирахування виплаченої загальної суми позивачеві з загальної суми, яка підлягає оплаті за штатним розписом, є необґрунтованими, оскільки основані на припущеннях, а не на доказах.
Так, виплата зарплати проводилась позивачеві як у гривневому, так і доларовому еквіваленті, тому для з`ясування, чи наявна заборгованість у відповідача перед позивачем, а якщо є, в якій сумі, має значення, за яким курсом, в який період проводились такі виплати, які проведені відрахування з нарахованих сум. 
У касаційній скарзі TOB «ХАЕР» вказує, що позивач знав про наявну заборгованість ще на момент звільнення, а тому пропустив позовну давність.
Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давностіє безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша статті 261 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України).
Така спеціальна позовна давність передбачена статтею 233 КЗпП України.
Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Установлено, що маючи сумніви щодо проведених ТОВ «ХАЕР» виплат,                   ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держпраці у Харківській області, у зв`язку з чим проведено заходи державного контролю у формі інспекційного відвідування товариства.
10 вересня 2018 року позивач отримав лист ГУ Держпраці у Харківській області                       від 10 вересня 2018 року № Б - 863/Б-899/02.02/12.-14/ НОМЕР_1 , в якому зазначено про наявну у ТОВ «ХАЕР» заборгованість. 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Позивач не пропустив тримісячний строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений статтею 233 КЗпП України, оскільки про порушення свого права дізнався після проведення перевірки та отримання відповідного листа від 10 вересня 2018 року, у якому йдеться про заборгованість роботодавця перед працівником. А тому, обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності.
Касаційна скарга ТОВ «ХАЕР» мотивована тим, що суди розглянули справу не застосувавши висновки щодо подібних правовідносин, які викладені у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 803/485/18, від 21 липня                 2020 року у справі № 826/5993/18, від 15 липня 2020 року у справі                                             № 161/11568/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 355/340/17-ц.
Суд касаційної інстанції відхиляє указані доводи товариства, оскільки рішення у справах № 803/485/18, № 826/5993/18, № 161/11568/15-ц № 355/340/17-ц прийняті у інших правовідносинах, ніж ті, про які йдеться у справі, що переглядається.
У свою чергу, позивач посилається на неврахування судами висновків  Верховного Суду, викладених у постанові від 24 квітня 2019 року у справі                          № 607/14495/16-ц, у постанові в справі № 638/1841/14-ц, у постановах у справі                      № 510/2117/15-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 487/678/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/466/17 та ін.
Суд касаційної інстанції зазначає, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач не суперечать висновкам, які викладені в оскаржуваних судових рішеннях у справі, що переглядається.
Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.
Оскільки доводи касаційних скарг не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Щодо поновлення виконання судового рішення
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020року зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням того, що касаційні скарги залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення Ленінського районного суду                          м. Харкова від 31 жовтня 2019 року.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ» залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова                                від 31 жовтня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                   І. М. Фаловська
 
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                          С. О. Карпенко
 
                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          В. А. Стрільчук