ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4243/21 Справа № 185/6617/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів,-
                                     В С Т А Н О В И Л А:
       24 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до КП «Павлоградтеплоенерго», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.08.2018 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . На підтвердження права власності на квартиру надає копію нотаріально посвідченого договору дарування квартири.
       У період з 15.07.2016 року до 06.12.2018 року позивач був власником 3/8 частки квартири АДРЕСА_2 .        Право власності на частку в названій квартирі позивач набув в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_4 на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2018 року по цивільній справі № 185/7237/17, провадження № 2/185/413/18. Даним рішенням суду також визнано право власності за ОСОБА_2 в поряду спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_4 на 3/8 частку та за ОСОБА_3 на ј частку квартири.
       Позивач зазначив, що спадкодавцю – ОСОБА_4 на момент її смерті належало ѕ частини вищеназваної квартири, а інша 1/4 частка квартири належала ОСОБА_3 . Отже, квартира АДРЕСА_2 у період формування боргу за комунальну послугу з теплопостачання була спільною частковою власністю ОСОБА_3 , якому з 02.06.2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 належала ј частка та ОСОБА_4 , якій ѕ частки квартири належало у період з 02.06.2002 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Станом на 06.12.2018р. – дату продажу цієї квартири, заборгованість за теплопостачання була розміром 19 757, 47 грн.
       06.12.2018 року державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було посвідчено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 , який діяв зі згоди піклувальника ОСОБА_5 , ОСОБА_2 від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_2 . Пунктом 4 договору відчуження зазначено, що на дату укладання договору, заборгованість по комунальним платежам відсутня. Як згодом з`ясувалось це не відповідало дійсності, оскільки по факту, станом на дату укладання договору відчуження квартири, існувала заборгованість за спожите теплопостачання у розмірі 19 757, 47 грн.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.05.2020 року по справі № 185/11216/19 суд зобов`язав КП «ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО» виключити із суми заборгованості за комунальну послугу з теплопостачання в кв. АДРЕСА_2 власником якої є ОСОБА_7 борг 19 757,43 грн. попередніх співвласників квартири, який виник до 06.12.2018 року.        Позивач вважає, що своїм рішенням, суд, фактично вказав, що борг за спожите теплопостачання 19 757,43 грн. в квартирі АДРЕСА_2 є боргом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
       В серпні 2020 року ОСОБА_1 отримав рахунок - повідомлення № 5734 за комунальні послуги за липень 2020 року по належній йому квартирі АДРЕСА_1 , власником якої він є лише з 04.08.2018 року.
       З даного повідомлення вбачається, що по квартирі позивача є заборгованість за теплопостачання у розмірі 19 757, 43 грн.
       Позивач зазначає, що відповідач безпідставно поклав борг з квартири АДРЕСА_2 на його квартиру АДРЕСА_1 .
       Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго», виключити із суми заборгованості ОСОБА_1 , за послуги комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» з теплопостачання в кв. АДРЕСА_1 , заборгованість в розмірі 19 757 грн.. 47 коп., яка виникла за період з 01.01.2002 року по 01.12.2018 року по квартирі АДРЕСА_2 . Вирішити питання стосовно судового збору (2-6).
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КП "Павлоградтеплоенерго", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів — задоволено.
       Зобов`язано КП «Павлоградтеплоенерго», виключити із суми заборгованості ОСОБА_1 , за послуги комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» з теплопостачання в квартирі АДРЕСА_1 , заборгованість в розмірі 19 757 грн.. 47 коп., яка виникла за період з 01.01.2002 року по 01.12.2018 року внаслідок несплати послуг з постачання теплової енергії співвласників квартири АДРЕСА_2 .
       Стягнуто з КП «Павлоградтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 3040,80 грн. (а.с. 59-63).
       Не погодившись з рішенням суду, КП «Павлоградтеплоенерго»звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с. 67-69).
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що з 04 серпня 2018 року позивачу на підставі нотаріально посвідченого договору дарування належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).
       У період з 15.07.2016 року до 06.12.2018 року ОСОБА_1 був власником 3/8 частки квартири АДРЕСА_2 . Право власності на названу частку він набув в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері – ОСОБА_4 .
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2018 року по цивільній справі № 185/7237/17 за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_4 визнано право власності на 3/8 частку квартири АДРЕСА_2 . За ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_4 визнано право власності на 3/8 частку квартири АДРЕСА_2 . За ОСОБА_3 визнано право власності на ј частку квартири АДРЕСА_2 .
       Відповідно у період формування боргу за комунальну послугу з теплопостачання, квартира АДРЕСА_2 була об`єктом спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Розмір їх часток не був різним.
       Відповідно до відповіді Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» від 10.09.2020 року та від 22.09.2020 року останні підтверджують, що заборгованість за теплопостачання в розмірі 19 757, 47 сформувалась за період з 01.01.2002 року по 01.12.2018р. внаслідок несплати послуг з постачання теплової енергії співвласниками квартири АДРЕСА_2 (а.с. 11-14).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
       Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.
       Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.
       Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.
       Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
       Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
       Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.
       Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
       Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.
       Положеннями ч.2 ст.14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
       З моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
       Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
       Даний висновок узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 01 вересня 2020 року № 686/6276/19.
       Доводи в апеляційній скарзі про відсутність обраного позивачем способу захисту серед передбачених законом способів судового захисту безпідставні, оскільки судом застосовано вказаний спосіб захисту, який не заборонений законом та не суперечить йому.
       Інші доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» — залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року— залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: