Справа № 462/1111/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С.  
Провадження № 33/811/768/21                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 07 травня 2021 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушника – адвоката Магировського Т.А. 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 454 гривень судового збору.
       Згідно постанови судді, 19 лютого 2021 року о 20 год. 45 хв. в м. Львові на вул. Виговського, 55, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Suzuki New SХ4» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.9.А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, містить відомості, які не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що судом не повно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та таким надана невірна оцінка, а тому вважає, що така підлягає скасуванню. Стверджує, що він не керував транспортним засобом, а таким керував ОСОБА_2 . Акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ним транспортним засобом, так як він тільки перебував поблизу автомобіля, крім того, зазначає, що працівниками поліції не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме ним порушення правил дорожнього руху та не доведено, що саме він є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення. 
       Просить скасувати оскаржувану постанову місцевого суду та винести нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
       Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1  та виступ його захисника – адвоката Магировського Т.А. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
       Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 19.02.2021 серії ДПР18 № 034300, де викладена фабула вчиненого правопорушення; висновком №000379 від 19 лютого 2021 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким встановлено що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння; долученими до справи DVD-дисками фіксації адміністративного правопорушення, та іншими, наявними в матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
       Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
       Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобам у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
       Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.9а Правил дорожнього руху України, яким водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
       З урахуванням вищенаведено, правопорушником ОСОБА_1 та його захисником Магировським Т.А. не спростовано належними та допустимими доказами встановлених судом обставин, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 порушення п. 2.9 ПДР та наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Отже, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині недоведення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання ним своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
       Крім цього апеляційний суд вважає, що при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
       При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Таким чином з огляду на викладене апеляційний суд вважає за необхідне відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в задоволенні його апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно нього залишити без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,- 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 07 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя         Галапац І.І.