УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8384/20 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 83 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/8384/20 за позовом  ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), третя особа – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зняття арешту з майна, 
за апеляційною скаргою Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький),
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 26 січня 2021 року суддею Петровською М.В. у м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Фещенко І.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (далі – Корольовський відділ ДВС), у якому просив зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, накладений постановою Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції №АА566858 від 16 вересня 2008 року.
В обґрунтування позову зазначив, що згідно відповіді відповідача на його звернення відкриті виконавчі провадження відносно  ОСОБА_1 , станом на 17 липня 2020 року, відсутні. Окрім того, матеріали виконавчого провадження, у рамках якого була винесена постанова від 16 вересня 2008 року, знищено, а тому правові підстави для арешту та заборони на відчуження майна, відпали.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 жовтня 2020 року до участі у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2021 року позов  ОСОБА_1  задоволено. Скасовано арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 29968958, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія і номер  АА 566858, виданою 16 вересня 2008 року  Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Корольовського відділу ДВС, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначив, що виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 слід вважати завершеним в порядку Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документу стягувачу та не передбачає зняття арешту з майна боржника. Арешт за реєстраційним номером 7944370 перебуває в Єдиному реєстрі заборон. Разом із тим, процесуальна дія «повернення виконавчого документа стягувачу» не є тотожною процесуальній дії «закінчення виконавчого провадження». Такі дії є різними і мають принципово різні правові наслідки. Повернення виконавчого документу не закінчує виконавче провадження, а лише перериває його, а закінчується виконавче провадження лише з підстав, визначених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Тому арешт майна боржника може бути знятий тільки у разі фактичного виконання рішення або у разі ухвалення судового рішення про зняття такого арешту. У своїй заяві позивач заперечує щодо наявності, станом на час подання позовної заяви, заборгованості перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, не надає. Окрім того, посилаючись на постанову Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №761/27033/18 зазначає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу – арешт з майна боржника не знімається, оскільки стягувач не втрачає право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання, в межах відповідного строку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначив, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є незаконною, а саме виконавче провадження підлягає закінченню з підстав, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судовий наказ від 22 липня 2008 року скасовано. Отже, виконавче провадження №АА566858 підлягає закінченню. На підтвердження таких обставин долучив копію ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2020 року у справі №2н-2553/08. Також вважає безпідставними твердження ДВС про завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документу стягувачу та не передбачення зняття арешту з майна боржника, оскільки матеріали справи не містять постанови про повернення виконавчого документу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що судовим наказом Корольовського районного суду м.Житомира від 22 липня 2008 року у справі № 2н-2553/08 з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість в сумі 21326,76 грн, судовий збір в сумі 106,60 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 15 грн. Судовий наказ набрав законної сили 07 серпня 2008 року (а.с.11).
Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №153619394 вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт. Номер запису про обтяження - 29968958. Підставою виникнення обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА566858, видана 16 вересня 2008 року Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ. Опис предмета обтяження: в межах 21448,36 грн, все майно (а.с.10). 
Як вбачається із відповіді Корольовського відділу ДВС від 20 липня 2020 року №18.22/36/2020/2/88831, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі ДВС станом на 17 липня 2020 року відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 . Також повідомлено, що надати інші дані відносно надходження на виконання виконавчих документів відносно ОСОБА_1 за період 2000-2008 роки не представляється можливим, оскільки оригінали Журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві та Журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, знищено через закінчення строків їх зберігання (а.с.9). 
У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у  позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Відповідно до абзацу шостого частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який втратив чинність 05 січня 2017 року, (далі - Закону № 606-XIV), у редакції на час накладення арешту на майно ОСОБА_1 , державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.
Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (в редакції чинній на час звернення з позовом). 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відкритих виконавчих проваджень, в яких накладався арешт на нерухоме майно боржника  ОСОБА_1 не існує, а тому відсутні законні підстави для продовження застосування арешту, який є перешкодою в реалізації майнових прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 (59) Закону № 606-XIV.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.
У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 320/5432/18 та від 23 грудня 2020 року у справі №554/7908/17-ц.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що накладення арешту на належне їй майно порушує її права, як власника майна, а тому, посилаючись на статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону №606-ХІV від 21 квітня 1999 року)  просила зняти арешт, накладений постановою державного виконавця.
Разом з тим, позивач є боржником у виконавчому провадженні та не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Таким чином, позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
З огляду на вищенаведені обставини, аргументи відзиву на апеляційну скаргу про скасування судового наказу від 22 липня 2008 року ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21 грудня 2020 року, не мають правового значення для вирішення даного спору.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1261,20 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) задовольнити.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1261,20 грн судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

       

Повний текст постанови складений 24 червня 2021 року.