ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2021 р.           Справа№ 910/16831/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пашкіної С.А.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Сітайло Л.Г. 

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.
представників сторін:
від позивача (за зустрічним позовом): Івченко А.А. ( довір.  від  19.12.20);
від відповідача (за зустрічним позовом): не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд"
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021
у справі № 910/16831/20 (суддя Картавцева Ю.В.)
за позовом Приватного підприємства "Фірма "Соло"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд"
про стягнення 517 247, 20грн
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд"
до Приватного підприємства "Фірма "Соло"
про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/16831/20 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаранттрейд» на користь Приватного підприємства «Фірма «Соло» основного боргу у розмірі 500  000 грн. 00коп, 3% річних у розмірі 11260грн. 00коп, інфляційні втрати у розмірі 5987 грн. 20 коп.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- на виконання умов договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 500  000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням;
-  у разі відсутності схвалення товариством правочину, вчиненого його директором, останнє зобов`язано було повернути грошові кошти  позивачу, як такі, що набуті без достатньої правової підстави, однак доказів повернення коштів у сумі 500000,00грн, які були перераховані позивачем відповідачу ще у 2018 році матеріали справи не містять.
Не погоджуючись з рішенням, відповідач (за первісним позовом) звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва  від 06.04.2021 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі  відповідач зазначає про те, що:
-          договір поворотної фінансової допомоги від 12.09.2019 є значним в розумінні вимог статуту відповідача, потребував додаткового погодження зі Зборами учасників товариства відповідачем;
-          такого погодження (попередньої згоди) не було і на сьогодні воно відсутнє, крім того, відсутнє і подальше схвалення вказаного правочину в порядку  ст. 46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів            Андрієнка В.В., Сітайло Л.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаранттрейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021, справу 910/16831/20 призначено на 02.06.2021.
Від позивача (за первісним позовом) 25.05.2021  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:
- судом першої інстанції встановлено, що при укладенні з відповідачем договору про надання поворотної фінансової допомоги від 12.09.2018 позивач не знав, що у ТОВ «Гаранттрейд» існують обмеження на укладення даного договору, враховуючи той факт, що між ПП «Фірма «Соло» та ТОВ «Гарантрейд» крім вищевказаного договору були укладені інші договори, зокрема, договір про надання поворотної фінансової допомоги від 01 лютого 2016 на суму 4  000  000,00 грн. Свої зобов`язання по даному договору ТОВ «Гаранттрейд» належним чином виконало, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
В судове засідання апеляційного господарського суду 02.06.2021 не з`явився представник відповідача.
Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, судовою колегією встановлено.
12.09.2018 між Приватним підприємством "Фірма "Соло", як кредитором,  та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд", як позичальником, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до п.1.1 якого кредитор надає позичальнику безпроцентну поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її в порядку та на умовах визначених цим договором.
Поворотна фінансова допомога за цим договором - це визначена сума грошових коштів, яка надається у національній валюті України у користування позичальника на визначений цим договором строк та за користування якими не нараховуються проценти та інші види компенсацій, крім відповідальності у вигляді матеріальних відшкодувань за невиконання або неналежне виконання умов цього договору позичальником (п. 1.2 договору).
Відповідно до п.1.3 договору допомога надається у розмірі - 500000,00 (п`ятсот тисяч) гривень без ПДВ.
Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що допомога надається до 30 грудня 2019 року. Позичальник зобов`язаний повернути допомогу не пізніше строку визначеного в п. 2.2 цього договору.
Положеннями п. 3.1 договору передбачено, що кредитор має право покласти на позичальника, у випадку якщо він прострочить строк повернення допомоги, зазначений в п. 2.2 цього договору, обов`язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми боргу.
Цей договір набуває чинності з моменту його належного укладення повноважними представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
За змістом ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 845 від 12.09.2018.
Звертаючись з позовом до суду позивач вказує про невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 12.09.2018, у зв`язку з чим  просить стягнути з відповідача 500000,00грн основного боргу, 3% річних у розмірі 11260,00грн та інфляційні втрати у розмірі 5987,20грн.
Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У відповідності до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач за зустрічним позовом має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.
12.09.2018 між Приватним підприємством "Фірма "Соло" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд" укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до п.1.1 якого кредитор надає позичальнику безпроцентну поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її в порядку та на умовах визначених цим договором.
Зазначений договір зі сторони позичальника (відповідача) підписав директор ТОВ "Гаранттрейд" - Д.В. Рахманюк. 
Відповідно до положень статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд" (нова редакція), затвердженого Загальними зборами учасників ТОВ "Гаранттрейд", протокол № 4 від 16 серпня 2013 р., у Товаристві створюється одноособовий виконавчий орган - директор. Директор обирається зборами учасників строком на 1 (один) рік. У випадку закінчення цього строку директор виконує свої повноваження до його переобрання найближчими зборами учасників. Директор є підзвітним зборам учасників і організовує виконання їх рішень.
Відповідно до п. 12.5 статуту дії, які потребують одержання попередньої згоди зборів учасників, директор вчиняє після одержання такого дозволу в порядку, передбаченому статутом та внутрішніми документами товариства.
За змістом п. 11.2 статуту до компетенції зборів учасників відноситься, зокрема, надання директору попередньої згоди на укладення товариством договорів на суму, що перевищує 5000,00 (п`ять тисяч) гривень однією операцією чи серією пов`язаних операцій або її еквіваленту в іноземній валюті за курсом Національного банку України на дату надання згоди.
Так, підстави заявленого зустрічного позову про визнання договору недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений директором ТОВ "Гаранттрейд" з перевищенням повноважень.
Позивач за первісним позовом(відповідач за зустрічним позовом) проти задоволення зустрічного позову заперечує та зазначає, що він не знав про те, що у підписанта спірного договору зі сторони ТОВ "Гаранттрейд" існують обмеження на його укладання, враховуючи ту обставину, що між сторонами, крім спірного договору були укладені й інші договори, зокрема, договір про надання поворотної фінансової допомоги від 01 лютого 2016 року на суму 4000000,00грн, свої зобов`язання за вказаним договором ТОВ "Гаранттрейд" виконало належним чином, що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
При цьому, ОСОБА_1 , який підписав спірний договір є одноособовим учасником товариства та членом загальних зборів, що володіє 100% частки у статутному капіталі товариства, а, отже, підписавши договір він надав згоду на його укладання.
Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Відповідно до ст.92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.
У зв`язку з наведеним місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено про те, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:
- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);
- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Так, положеннями статті 13 статуту передбачено, що постійний контроль за фінансово-господарською діяльністю директора здійснюється контрольною радою, яка обирається зборами учасників строком на 1 (один) рік у кількості 3 (трьох) членів.
Контрольна рада щорічно проводить перевірки за підсумками фінансово-господарської діяльності товариства за рік для подання зборам учасників висновків стосовно річного звіту та балансу товариства.
Відповідно до статті 11 статуту збори учасників скликаються не рідше двох разів на рік. Чергові Збори учасників скликаються директором щорічно не пізніше 6 (шість) місяців після закінчення фінансового року для затвердження річної фінансової звітності за попередній рік, розподілу прибутку або покриття збитків товариства. Чергові збори учасників можуть вирішувати також інші питання, що належать до компетенції зборів учасників.
Так, судом було встановлено, що на виконання умов договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 500000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 845 від 12.09.2018.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тобто, у разі відсутності схвалення товариством правочину, вчиненого його директором, останнє зобов`язано було повернути грошові кошти позивачу, як такі, що набуті без достатньої правової підстави, однак, доказів повернення коштів у сумі 500000,00грн, які були перераховані позивачем відповідачу ще у 2018 році - матеріали справи не містять.
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 12.09.2018 недійсним та відповідно застосування наслідків його недійсності, а, відтак, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні зустрічного позову.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України визначено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що допомога надається до 30 грудня 2019 року. Позичальник зобов`язаний повернути допомогу не пізніше строку визначеного в п. 2.2 цього договору.
Наявність заборгованості відповідача за договором у розмірі 500000,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем спростована не була, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати зазначеної суми грошових коштів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11260,00грн та інфляційні втрати у розмірі 5987,20 грн.
Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань за договором, судова колегія вважає, що визначений позивачем період нарахування (з 01.01.2020 по 01.10.2020) є обґрунтованим, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11260,00грн та інфляційних втрат у розмірі 5987,20грн підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення  Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд,

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаранттрейд" залишити без задоволення . 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі               №910/16831/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/16831/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 10.06.2021

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                Л.Г. Сітайло