ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року	Львів	Справа № 140/9470/20 пров. № А/857/3205/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року ( суддя Дмитрук В.В., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/9470/20 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Івано-Франківськ-Пропан" до Головного управління ДПС у Волинській області   про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,-  
                                                           ВСТАНОВИВ:
01.07.2020 Дочірнє підприємство "Івано-Франківськ-Пропан" звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2020 №0001393203.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні адміністративного позову.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підставі наказу №6 від 02.01.2020 «Про проведення фактичної перевірки» Головним управління ДПС у Волинській області проведена фактична перевірка авто газозаправочного пункту, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 8, де здійснює торгівельну діяльність позивач з питань дотримання Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 «Порядок електронного адміністрування реалізації пального» та інших нормативно - правових актів, які регулюють ліцензування, виробництва, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.  За наслідками проведення вищезазначеної перевірки був складений акт №03/04 Г- 05/25697456 від 11.01.2020, яким встановлено порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового;- алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». На підставі акту перевірки №03/04/32-05/25697456 від 11.01.2020 Головним управлінням ДПС у Волинській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій №000197-32 від 13.02.2020, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн. ДП «Івано-Франківськ-Пропан» оскаржено зазначене рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 27.02.2020 №05.03-48 до Державної податкової служби України (далі - ДПС). Рішенням ДПС №14170/6/99-00-08-05-06-06 від 23.04.2020 скаргу ДП «Івано-Франківськ- Пропан» задоволено частково: зазначене рішення скасовано та зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області винести нове податкове повідомлення - рішення на підставі акта перевірки з урахуванням вимог ПК України та цього рішення. На виконання вищезазначеного, Головним управлінням ДПС у Волинській області винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 14.05.2020 №0001393203, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 250000,00 грн. Апелянт зазначає, що Головне управлінням ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для задоволення позовних вимог ДП «Івано-Франківськ-Пропан» відсутні.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення  з таких підстав.  
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 02.01.2020 №6 та направлень на перевірку від 02.01.2020 №003, №004 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання - ДП “Івано-Франківськ-Пропан”, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця 40-років Перемоги, 8, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального. Позивачем отримано копію вказаного наказу, що підтверджується підписом уповноваженої особи ДП “Івано-Франківськ-Пропан” в направленнях на перевірку.
За результатами фактичної перевірки складено акт від 11.01.2020 №03/04/32-05/25697456, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР (98-99).
Як вбачається з матеріалів справи, начальник Луцької ДСТ Ткачук М.С. після ознайомлення з актом перевірки відмовився від його підписання, що підтверджується актом від 11.01.2020 №3/03-20-32-05-15, а також згідно з акту від 11.01.2020 №4/03-20-32-05-15 відмовився від отримання акта перевірки.
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000197-32 від 13.02.2020, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн. за факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії (а.с. 17).
На зазначене рішення ДП “Івано-Франківськ-Пропан” подало скаргу від 27.02.2020 №05.03-48, яку рішенням Державної податкової служби України №14170/6/99-00-08-05-06-06 від 23.04.2020 задоволено частково, рішення про застосування штрафних санкцій №000197-32 від 13.02.2020 скасовано та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області винести нове податкове повідомлення-рішення на підставі акту перевірки з урахуванням вимог ПК України та даного рішення (а.с.18-19, 21-23). На виконання вищевказаного, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 №0001393203, яким застосовано до підприємства штрафні санкції за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії в сумі 250000,00 грн. (а.с.25).
Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним відтак звернувся в суд з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.
Колегія суддів з таким рішенням суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Згідно з підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.
Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального” від 19.12.1995 №481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №481/95-BP).
У зв`язку із внесенням змін до Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального” від 19.12.1995 №481/95-BP в частині ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним, відповідно до Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів” від 23.11.2018 №2628-VIII, який згідно абзацу п`ятого пункту 1 Розділу ІІ “Прикінцеві та Перехідні положення” набрав чинності з 01.07.2019 в частину підпункту 6 (щодо змін до Закону №481/95-BP) (далі - Закон № 2628-VIII).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до статті 15 Закону №481/95-BP, в редакції чинній з 01.07.2019 згідно з Закону № 2628-VIII: роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина двадцята); річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина двадцять п`ята); ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років (частина тридцята); ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (частина тридцять друга); у заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального) (частина тридцять третя); суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина тридцять четверта).
Статтею 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”, чинного з 01.07.2019 зокрема передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії 250 000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі, зокрема, пальним, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 Закону України “Про ліцензування видів господарської діяльності” від 02.03.2015 №222-VIII, в редакції з 01.07.2019, дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”.
З 18.12.2019 після виникнення спірних правовідносин, внесенням змін до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII, визначено що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, що здійснюється відповідно до Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”.
Частиною третьої статті 2 Закону №222-VIII, в редакції Закону №139-ІХ, передбачено, що суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону №222-VIII, в редакції з 01.07.2019 року, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля і пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”.
Як передбачено частиною 1 статті 8 №222-VIII із змінами, внесеними Законом №139-ІХ, у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування.
Частиною 2 статті 20 Закону №222-VIII передбачено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні ограни ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності роздрібна торгівля пальним.
Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з 18.12.2019 внесено зміни до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII, яким визначено що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності як торгівля пальним.
Разом з тим, статтею 7 Закону №222-VIII до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, віднесена торгівля пальним.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що до 18.12.2019 дія Закону №222-VIII не поширювалась виключно на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення, а оскільки спірні правовідносини виникли та тривали у період до 18.12.2019, слід застосовувати наведені вище норми права у редакції, чинній у такий період.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, правомірно очікував на додержання державою та її органами, як суб`єктами владних повноважень, норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, та враховував виключення притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на підставі частини третьої статті 3 Закону №222-VIII.
Абзацом 4 пункту 4 частини 1 статті 3 Закону №222-VIII передбачено, що діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці. Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання, а з набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-BP та №222-VIII, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, є порушенням вищевказаного балансу та допущення непропорційності.
Стосовно посилання на лист ДФС України від 30.05.2019 №17014/7/99-99-12-01-01-17, яким повідомлено Головні управління ДФС у областях та у м. Києві щодо набрання чинності з 01.07.2019 змінами до Закону №481, та зазначено, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019, при цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019, судом першої інстанції вірно зазначено, що вказаний лист не є нормативно-правовим актом, він не адресований суб`єктам господарювання. Листом встановлюються можливий строк подання документів для майбутнього ліцензування (з 12.06.2019), однак станом на 12.06.2019 територіальний орган не мав статусу органу ліцензування діяльності з реалізації пального, отже позивач, не маючи такого листа з викладеною інформацією, правомірно оцінював днем виникнення повноважень на прийняття документів та видачі ліцензії відповідачем саме 01.07.2019, що визначено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545.
Статтею 15 Закону №481 зокрема передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального). Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.
Враховуючи наведені норми законодавства, судом першої інстанції вірно зазначено, що ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених статтею 15 Закону №481 документів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 “Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України” утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.
Виходячи із норм Закону №481 та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за №17014/7/99-99- 12-01-01-17 судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 01.07.2019, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.
Як вірно встановлено  судом першої інстанції, з заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позивач звернувся 18.07.2019 та отримав зазначену ліцензію за №03170314201900154 терміном дії з 19.07.2019 до 19.07.2024.
Відтак, у зв`язку з тим, що Законом №481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а Державна фіскальна служба України лише 30.05.2019 направила лист за №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядження про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 01.07.2019, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні що призвело до накладення штрафу на позивача.
Відповідно до підпункту 4.1.4 ПК України, у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу, та пункт 56.21 статті 56 ПК України, який регламентує, що у разі коли норма цього закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що до 01.07.2019, Закон №481 не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього закону зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 №2628 “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів” розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, уповноважені видавати такі ліцензії.
Відтак, з набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-ВР та №222-VIII, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача.
З матеріалів справи вбачається, що відповідну ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним видано позивачу Головним управлінням ДФС у Волинській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській області) на ГНП, адреса місця торгівлі якого: Волинська область, місто Ковель, вулиця 40-років Перемоги, 8, що було предметом фактичної перевірки у даній справі, 02.01.2020. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач виконав свій обов`язок щодо ліцензування господарської діяльності, а саме 18.07.2019 звернувся із заявою щодо видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та отримав зазначену ліцензію за №03170314201900154 терміном дії з 19.07.2019 до 19.07.2024.
Також судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням, а відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2020 №0001393203 підставно задоволені судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 308, 310,315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 140/9470/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. В. Глушко  	
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Довгої О.І., в період з 05.05.2021р. по 10.05.2021р. включно, повне судове рішення складено 11.05.2021 року.