П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8266/20	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

                                          В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги з включенням до її обчислення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного забезпечення;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з включенням до її обчислення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення з врахуванням суми вже виплаченої одноразової грошової допомоги;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у неврахуванні вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 14 липня 2016 року по 26 вересня 2017 року;
базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року вважати січень 2008 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14 липня 2016 року по 26 вересня 2018 року з врахуванням базового місяця січень 2008 року.
В обґрунтування позову зазначено, що при звільненні з військової служби та  виключенні зі списків особового складу йому нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу (вихідну допомогу) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393, у розмірі 50% грошового забезпечення за повних 26 календарних років служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував на день звільнення.
Крім цього, за період військової служби у військової частині НОМЕР_1 , починаючи з 14.07.2016 року по 26.09.2017 року, йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Не виплата відповідачем всіх належних позивачеві сум є предметом спору у справі, що розглядається.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги з включенням до її обчислення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного забезпечення; зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з включенням до її обчислення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, з врахуванням суми вже виплаченої одноразової грошової допомоги; визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у неврахуванні вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні  індексації грошового забезпечення за період з 14 липня 2016 року по 26 вересня 2017 року; зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14 липня 2016 року по 26 вересня 2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2016 року.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
При прийнятті рішення по суті спору суд першої інстанції виходив із того, що  щомісячна додаткова грошова винагорода носить регулярний характер та має бути включена до складу одноразової грошової допомоги при звільненні.
Крім того судом визначено, що відсутність належного фінансування не може бути визнано достатньою підставою для невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення у частині, що стосується здійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільнені та постановити нове про відмову у задоволенні позову у вказаній частині.
В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 листопада 2019 року у справи №825/1205/17, що місячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону №2011-XII. В обґрунтованість такого висновку апелянт також навів приписи пунктів 2,5,8-10 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України наказом від 24.10.2016 року №550 на виконання Постанови №889.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.
У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді оперативного чергового командного пункту військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 26.09.2017 року №211 звільнений з військової служби у запас (а.с. 5).
При виключенні зі списків особового складу позивачеві нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, у розмірі 50% грошового забезпечення за повних 26 календарних років служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримано на день звільнення.
12.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Листом від 03.07.2020 року вих.№350/303/2/979 військова частина повідомила про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням щомісячної грошової винагороди (а.с. 7).
Вважаючи вказану відмову відповідача незаконною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Джерела правового регулювання та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-XII).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII).
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
В свою чергу, відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою КМУ від 13.03.2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не спростовується апелянтом, позивачеві у період з січня 2017 року по червень 2017 року (час звільнення) нараховувалась та виплачувалась на постійній основі (систематично) щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення (а.с. 9).
Надаючи правову оцінку аргументу апелянта щодо відмови від включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, відповідно до норм Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 року №550, виданим на виконання Постанови №889, колегія суддів зазначає, що апелянтом при застосуванні зазначеної Інструкції, як спеціального нормативно-правового акту, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Аналогічний підхід до трактування зазначених вище норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року по справі №240/1095/20.
У зазначеній справі касаційний суд також зауважив, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачеві щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
За наведеного правового регулювання та обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення       ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889, а тому суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 лютого 2021 року у справі №620/3346/19.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанови від 06 листопада 2019 року по справи №825/1205/17, не заслуговують на увагу, оскільки до даних правовідносин потрібно застосовувати останню позицію Верховного Суду.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322, 325,  328 КАС України, суд, -
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	    Косцова І.П.	
Судді	    	    Осіпов Ю.В.       Скрипченко В.О.