Справа № 299/1680/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        12 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                ТЕПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/1680/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей і дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду від 11 січня 2021 року, головуюча суддя Бак М.Д., -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лукачко І.Й., оскаржила ухвалу Виноградівського районного суду від 11.01.2021, якою вищеназваний позов залишено без розгляду. Сторона вказує на порушення судом норм процесуального права.
Так, суд залишив заяву без розгляду з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України - внаслідок відкриття провадження у справі за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та неусунення позивачем недоліків заяви у встановлений судом строк.
Однак, провадження в справі було відкрито ухвалою судді суду першої інстанції 22.06.2020 і питання про будь-які недоліки позовної заяви не виникали. Суд своїм заочним рішенням від 24.07.2020 задовольнив позов, але за заявою відповідача суд вже в іншому складі переглянув заочне рішення і в подальшому ухвалою від 21.12.2020 залишив заяву позивачки без руху через наявність у ній недоліків щодо форми та змісту.
У встановлений судом строк позивачка подала заяву, якою усунула недоліки, на які вказував суд в ухвалі про залишення заяви без руху.
Незважаючи на це, суд ухвалою від 11.01.2021 залишив позов без розгляду посилаючись на те, що позивачка не повідомила суд про наявність у неї оригіналів документів щодо зміни відповідачем прізвища та імені (відповідне свідоцтво та витяг з Єдиного державного демографічного реєстру).
Проте, у заяві про усунення недоліків позивачка зазначала, що з позовом подавала копії свідоцтв про народження дітей і рішення суду про розірвання шлюбу, а оригінали документів знаходяться у відповідача.
Таким чином, позивачка попри неправильні дії суду щодо залишення заяви без руху вжила заходи до усунення вказаних судом недоліків, а процесуальне рішення суду незаконне, необґрунтоване та перешкоджає провадженню в справі, в якій ідеться про захист інтересів дітей.
Сторона просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Лукачка І.Й., який апеляцію підтримав, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , обговоривши доводи сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на утримання дітей і дружини, яким просила стягнути на її користь із відповідача аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 2500,00 грн на кожну дитину щомісячно, а також аліменти на своє утримання в сумі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 1-2).

Ухвалою судді Виноградівського районного суду Рішко Г.І. від 22.06.2020 відкрито провадження в справі (а.с. 16). Отже, суд визнав заяву такою, що відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 24.07.2020 позов було задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2020 і до досягнення дитиною повноліття; в інших вимогах позову відмовлено; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнуто з ОСОБА_2 840,80 грн судового збору в дохід держави (а.с. 22-25).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 10.11.2020 в іншому складі суду (головуюча суддя Бак М.Д.) заочне рішення суду від 24.07.2020 скасовано за заявою відповідача ОСОБА_2 , справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 73-75).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 21.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачці строк на усунення недоліків заяви у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали (а.с. 121-123).

В ухвалі вказано на невідповідність заяви позивачки вимогам ст. 175 ч. 3 п.п. 3, 8, 9, 10, ч. 4), ст. 177 ч. 3 ЦПК України, а саме в заяві:
не вказано ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців;
не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;
відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
немає підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;
не зазначено підставу звільнення позивача від сплати судового збору;
клопотання про розгляд справи за відсутності позивача не додано до позовної заяви, а викладено в ній.

На виконання вимог ухвали Виноградівського районного суду від 21.12.2020 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Лукачко І.Й. 28.12.2020 надіслав до суду заяву від 24.12.2020 на усунення недоліків, в якій зазначив, зокрема, що:
ціна позову становить 57000,00 грн;
до заяви додано копії свідоцтв про народження та копію рішення суду про розлучення з вказівкою, що оригінали знаходяться у позивачки;
у зв`язку з розглядом справи позивачка планує понести витрати на правову допомогу за участь адвоката в судових засіданнях з розрахунку: одне засідання - 1000,00 грн, орієнтовна кількість засідань - три; докази щодо понесених витрат будуть надані в судовому засіданні;
позивачка підтверджує, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;
підстава для звільнення від сплати судового збору - п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»;
клопотання про розгляд справи за відсутності позивача додано до даної заяви (а.с. 130-134).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 11.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстави, передбаченої ст. 257 ч. 1 п. 8 ЦПК України - провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк (а.с. 148-149).

Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що недоліки позовної заяви, на які було вказано ухвалою суду від 21.12.2020, усунуті частково, позаяк недоліки в частині відсутності відомостей щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналу свідоцтва про зміну імені, виданого 21.06.2012 Відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, серія НОМЕР_1 , та оригіналу витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 17.04.2018 № 2114-1533810-2018, копії яких додано до заяви, та незазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, не усунуті.

Погодитись із ухвалою суду першої інстанції неможливо, оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права.

За змістом ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст.ст. 43, 49, ст. 185 ч. 1 ЦПК України, суд (суддя) зобов`язаний забезпечити учасникам процесу, можливість здійснення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; дії, вимоги і процесуальні рішення суду (судді) повинні бути ясними і зрозумілими для учасника процесу, суд (суддя) повинен діяти у зрозумілий для сторін спосіб, передбачений процесуальним законом, зокрема, повинен чітко вказати на конкретні недоліки заяви, належно обґрунтувати їх у контексті наявності реальних перешкод для руху заяви, що саме і уможливлює виправлення недоліків; позивач повинен мати можливість належно виконати конкретні та обґрунтовані вимоги суду (судді).

Беручи до уваги ті два недоліки заяви позивачки, що їх суд першої інстанції вважав невиправленими, апеляційний суд констатує, що залишаючи в порядку ст. 257 ч. 1 п. 8 ЦПК України без руху заяву як подану без додержання вимог пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України, суд не вказав конкретно, про оригінали яких саме письмових доказів, копії яких додано до заяви, йдеться, тоді як позивачка додала до своєї заяви вісім документів на 9 аркушах, в тому числі, копію свого паспорта громадянина України, копію рішення Виноградівського районного суду від 11.12.2019 у справі № 299/3686/19 про розірвання шлюбу і оригінал довідки Виконкому Чернянської сільської ради Виноградівського району від 05.06.2020 № 309 про місце проживання позивачки та наявність на утриманні дітей (а.с. 3-11).

Невиправленим недоліком заяви суд визнав відсутність відомостей щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналу свідоцтва про зміну імені, виданого 21.06.2012 Відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, серія НОМЕР_1 , та оригіналу витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 17.04.2018 № 2114-1533810-2018. Ідеться про зміну прізвища та імені відповідача з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_2 », що зафіксовано Свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим 21.06.2012 Відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області (актовий запис від 21.06.2012 № 17), та відображено в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , витяг із якого від 17.04.2018 № 2114-1533810-2018 був виданий за заявою ОСОБА_2 , копії цих документів додані до заяви (а.с. 7, 8).

Є очевидним і не потребує додаткового пояснення те, що оригінали Свідоцтва про зміну імені та витягу з ЄДДР видаються особі, яка змінила ім`я і звернулася по відповідний витяг. Окрім цього, рішенням Виноградівського районного суду від 11.12.2019 у справі № 299/3686/19, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 11.01.2019, встановлено, що позивач у справі за позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 мав на час укладення шлюбу прізвище та ім`я « ОСОБА_6 », які 21.06.2012 змінив на « ОСОБА_2 » (а.с. 9-10).

Тож справа містить достатньо інформації та документів щодо відповідних обставин, які встановлені також і рішенням суду, ухваленим тим же судом і повністю доступним для суду в його архіві та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, наявність оригіналів документів у відповідача є очевидною, а позивачка в межах своїх можливостей надала копії документів. Поза тим, ніщо наразі не вказує на те, що наявність чи відсутність оригіналів відповідних документів якимось чином перешкоджає розгляду справи про стягнення аліментів, а в разі ж необхідності перевірки цих документів і даних немає жодних перешкод для цього в процесі розгляду справи.

ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (ст. 175 ч. 3 п. 9). Утім, зазначена норма процесуального закону не може розглядитися поза взаємозв`язком із нормами Глави 8 «Судові витрати» Розділу І ЦПК України. Статтею 134 ЦПК України встановлені правила, відповідно до яких разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (ч. 1); у разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2); попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатом розгляду справи (ч. 3); суд може попередньо визначити суму певних судових витрат, що не обмежує суд при остаточному розподілі судових витрат (ч. 4).

Тобто, відсутність у позовній заяві вказівки на попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та відсутність такої вказівки у порядку усунення недоліків заяви, якщо з цих підстав заяву було залишено без руху, не може розглядатися як безумовна (абсолютна) підстава для визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві, а відтак, і перешкодою в доступі до правосуддя.

Особа діє у процесі вільно, на власний ризик і розсуд, повинна передбачати відповідні наслідки (ст. 2 ч. 3 п. 5, ст.ст. 12, 13 та інші норми ЦПК України), зокрема, повинна враховувати, що невиконання вимог процесуального закону щодо розрахунку та підтвердження судових витрат може мати наслідком відмову в компенсації таких за результатом розгляду справи. Крім того, склад судових витрат у справі може бути різним (судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, витрати на проведення експертизи тощо в різних комбінаціях), обсяг і види судових витрат можуть істотно змінюватися (збільшуватися) відповідно до обставин руху справи і т.ін. Тому кінцевим наслідком невиконання вимог ст. 175 ч. 3 п. 9 ЦПК України реально є не визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві, а результат розподілу судових витрат по завершенні розгляду справи за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України.

Попри це, представник позивачки вказав у заяві від 24.12.2020 орієнтовний розрахунок судових витрат та підстави звільнення позивачки від сплати судового збору, натомість суд в ухвалі від 11.01.2021 одночасно зазначив, що в указаній заяві «наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи» і що «недоліки позовної заяви в частині … незазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла у зв`язку із розглядом справи, не усунуто». Такі формулювання суду не враховують змісту заяви позивачки, поданої на виправлення недоліків позовної заяви, суперечливі та не відповідають дійсним обставинам.

Отже, суд першої інстанції не мав належних і достатніх підстав як визнавати вказані вище обставини такими недоліками заяви, що перешкоджають її руху, так і залишати на підставі таких обставин заяву без розгляду. Наведене є достатньою підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду.

Поряд із цим, неможливо залишити поза увагою й деякі інші мотиви, з яких суд залишив ухвалою від 10.11.2020 без руху.

У позовній заяві дійсно не зазначено підставу звільнення позивачки від сплати судового збору. Водночас позов був пред`явлений про стягнення аліментів, провадження в справі було відкрито іншим суддею без будь-яких застережень, у справі було ухвалено заочне рішення, в якому було вирішене питання про стягнення судового збору, а залишаючи заяву без руху суд в іншому складі не вказував на несплату позивачкою судового збору. Тобто, питання про сплату судового збору з позовної заяви було для суду зрозумілим і в усякому разі з урахуванням руху справи не потребувало на стадії розгляду справи по суті залишення заяви без руху лише через те, що в ній не містилося посилання на відому суду норму закону щодо звільнення від сплати судового збору.

Без руху заява була залишена і через те, що клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки було викладене в самій позовній заяві, а не було додане до неї. З цього приводу колегія суддів зауважує, що ніщо в ЦПК України не забороняє позивачу зазначити в позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності. Особа викладає позовну заяву, формулює її зміст на свій розсуд, зміст заяви повинен відповідати загальним вимогам, встановленим до неї ЦПК України, при цьому, позивач не може бути позбавлений права викласти в позовній заяві в розумних межах щодо змісту та обсягу певні клопотання, що стосуються розгляду і руху справи (розгляд справи за відсутності сторони, виклик і допит свідків тощо).

Так само сторона вправі подати клопотання окремим документом, зважаючи передусім на питання доцільності формулювання клопотання, яке може бути значним за обсягом, таке клопотання додається до позовної заяви (ст. 175 ч. 3 п. 8, ст. 177 ч.ч. 1, 3, ст.ст. 182, 183 ЦПК України).

Залишення заяви без руху через те, що клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки було викладене в самій позовній заяві, а не було додане до неї, не відповідає ані букві, ані духу цивільного процесуального закону.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд констатує, що дії суду першої інстанції, що мали наслідком залишення заяви без розгляду, за конкретних обставин руху справи фактично створили необґрунтовану та невиправдану перешкоду в доступі позивачки, яка діяла передусім в інтересах трьох дітей, до правосуддя. Дії суду були надмірно формальними і при цьому - необґрунтованими та суперечливими, такими, що потягли залишення заяви без розгляду з надуманих підстав.

Відтак, суд першої інстанції не мав передбачених цивільним процесуальним законом підстав для залишення заяви без розгляду та порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали і на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України тягне задоволення апеляції, скасування ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Виноградівського районного суду від 11 січня 2021 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 19 квітня 2021 року.

Судді