ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/1182/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу                     Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року (головуючий суддя – Кармазина Т.М.) в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про                                                             визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – Відповідач), в якому просив:
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови йому в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки №167 від 20.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 02.03.2020;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійсни йому перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 80% виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області  №167 від 20.02.2020 без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум починаючи з 01.01.2020, з правом на перерахунок в наступному щомісячного  довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку із зміною розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №112250000053 від 05.03.2020 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі заяви від 02.03.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 20.02.2020 №167.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в  Кіровоградській області  №167 від 20.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
27.01.2021 до Кіровоградського окружного адміністративного суду  надійшла заява Позивача,  в якій заявник просить встановити судовий контроль та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати звіт про виконання судового рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі №340/1182/20, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області надати до суду письмові пояснення щодо правових підстав невиплати заборгованості з 19.02.2020 року по даний час.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 17 вересня 2020 року по справі №340/1182/20 - задоволено (а.с.127-128).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати звіт про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №340/1182/20 у строк  один місяць з дня набрання законної сили даною ухвалою.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що оскільки рішення суду від 17.09.2020 по справі №340/1182/20 в повному обсязі не виконано, доказів здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 саме з 19.02.2020 на підставі довідки ТУ ДСА України в  Кіровоградській області  №167 від 20.02.2020, не надано, виплату не здійснено, тому заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду слід задовольнити.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви про встановлення судового контролю в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що Позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що Відповідач ухиляється від виконання рішення суду.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що на думку Позивача сам факт подання Відповідачем такої необґрунтованої, надуманої апеляційної скарги свідчить про ухилення Відповідача від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Зі змісту заяви Позивача (а.с.101-103) вбачається, що вона мотивована тим, що за даними особистого кабінету на веб-порталі ГУ ПФУ в області Позивачу 27.10.2020 було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 01.02.2020. При цьому, як зазначає Позивач, заборгованість не виплачена та взагалі не відображена.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №112250000053 від 05.03.2020 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі заяви від 02.03.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 20.02.2020 №167.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Кіровоградській області №167 від 20.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вказане рішення суду в апеляційному порядку не було оскаржене та 20.10.2020 набрало законної сили.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Згідно ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).
Застосовуючи правові висновки Верховного Суду у справах №826/11347/14 та №800/592/17, ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі №800/592/17 (провадження №11-21заі18), необхідно дійти висновку, що  Кодекс адміністративного судочинства України  не пов`язує встановлення судового контролю за виконанням рішення суду із встановленням у резолютивній частині рішення суду відповідачу - суб`єкту владних повноважень обов`язку подати звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, судовий контроль в порядку  статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України  може встановлюватись судом і після постановлення рішення по суті спору.
В рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України  зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece, Страсбург, 19.03.1997 року) наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві  Скордіно проти Італії  (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі  Сіка проти Словаччини  (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення  Ліпісвіцька проти України  №11944/05 від 12 травня 2011 року).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах  Бурдов проти Росії  від 07.05.2002 року,  Ромашов проти України  від 27.07.2004 року,  Шаренок проти України  від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі  Сокур проти України  (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі  Крищук проти України  (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такого рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки рішення суду від 17.09.2020 по справі №340/1182/20 в повному обсязі не виконано, доказів здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 саме з 19.02.2020 на підставі довідки ТУ ДСА України в  Кіровоградській області  №167 від 20.02.2020, не надано, виплату не здійснено, заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду підлягає задоволення із встановленням Відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі №340/1182/20 один місяць з дня набрання законної сили ухвалою про встановлення судового контролю.
Доводи апеляційної скарги Відповідача не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області  - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №340/1182/20  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов