Постанова
Іменем України
                                                                                                
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 200/15268/15
провадження № 61-21901св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи: 
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Дніпропетровське міське управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області,
 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в складі колегії суддів Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування майнової шкоди, завданої органом досудового розслідування.
 
Позов мотивував тим, що 25-26 грудня 2014 року на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року слідчим СВ Індустріального РВ Дніпропетровського ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Фроловим А. О. в межах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12014040660004006 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172, частиною третьою статті 204 КК України, проведено обшук офісних приміщень по АДРЕСА_1 , які використовуються позивачем для здійснення підприємницької діяльності. Під час проведення обшуку вилучено п`ятдесят комп`ютерних системних блоків.
 
Після численних звернень до Індустріального РВ Дніпропетровського ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо повернення вилученого майна позивачу повернули лише 12 комп`ютерних системних блоків. Зазначав, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року у справі №202/9240/15-к зобов`язано слідчого повернути 38 вилучених в ході обшуку 25-26 грудня 2014 року комп`ютерних системних блоків. 
 
19 січня 2016 року на виконання вказаної ухвали з 38 комп`ютерних блоків слідчий Фролов А. О. запропонував позивачу до повернення 9 комп`ютерних системних блоків, з яких в робочому стані був лише один. Інші 29 комп`ютерних блоків не надавались навіть для огляду. Запропоновані до повернення комп`ютерні блоки були пошкоджені, мали ознаки вм`ятин, подряпини, відсутні комплектуючи деталі, порушені пломби, якими системні блоки опломбовувались під час обшуку.
 
У зв`язку з вилученням належного йому майна та з метою відновлення підприємницької діяльності позивач спершу орендував комп`ютерну техніку, а потім придбав 32 комп`ютерних системних блоки.
У зв`язку з тим, що кримінальне провадження № 12014040660004006 було закрито, однак вилучене в ході досудового розслідування майно, на яке не було накладено арешт або вжито інших процесуальних заходів, залишилось неповернутим, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку майнову шкоду, що складається з 80 000 грн (витрати, понесені на оренду комп`ютерної техніки) та 245 427 грн у відшкодування вартості придбаних на заміну вилученим системних блоків.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року позов задоволено: стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 80 000 грн витрат, понесених на оренду комп`ютерної техніки, та 245 427 грн у відшкодування вартості комп`ютерних системних блоків.
 
Суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 1173, 1174 ЦК України, виходив із того, що бездіяльністю органів досудового розслідування, яка полягала в неповерненні позивачу вилученого майна, ОСОБА_1 заподіяна майнова шкода, яка підлягає відшкодуванню на загальних підставах за рахунок державного бюджету.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено: рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року скасовано та закрито провадження в справі.
 
Апеляційний суд виходив із того, що на спірні правовідносини поширюється дія положень статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у статті 12 якого передбаченого, що розмір відшкодовуваної шкоди визначається органом, який провадив слідчі (розшукові) дії, чи розглядав справу. 
 
Оскільки визначення розміру заподіяної в межах кримінального провадження шкоди належить до компетенції інших органів, а не суду, апеляційний суд зробив висновок про необхідність закриття провадження у справі.
 
Аргументи учасників справи
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного судуй просив її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції та стягнути витрати на правничу допомогу.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позов про відшкодування шкоди пред`явлений на загальних підставах, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України. Визначені в статті 1176 ЦК України передумови для відшкодування шкоди державою в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відсутні, зокрема, позивачу не оголошувалася підозра, не застосовувався запобіжний захід та до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 не притягався. З огляду на викладене позивач уважав помилковим висновок апеляційного суду про необхідність закриття провадження в справі.
 
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшли відзиви Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області на касаційну скаргу, в яких відповідачі просили залишити її без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
 
Посилаються на те, що апеляційний суд правильно визначився з нормами права, які регулюють спірні правовідносини, та зробив правильний висновок про те, що розмір заподіяної шкоди в даному випадку підлягав визначенню органом, який здійснював досудове розслідування.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року у справі №202/12502/14-к надано слідчому СВ Індустріального РВ Дніпропетровського ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Фролову А. О. дозвіл на проведення обшуку в будівлі, яка розташована у АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та вилучення документів, які містять відомості щодо роботи на підприємстві працівників, відносно яких порушено законодавство про працю; комп`ютерної техніки, магнітних електронних носіїв інформації, які містять інформацію щодо офіційно непрацевлаштованих найманих працівників та відомості щодо нарахування та виплати заробітної плати «в конвертах», документів бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі «чорнова бухгалтерія» щодо виплати заробітної плати працівникам «в конвертах».
 
З 15 години 00 хвилин 25 грудня 2014 року до 04 години 10 хвилин 26 грудня 2014 року слідчий СВ Індустріального РВ Дніпропетровського ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Фролов А.О. в межах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12014040660004006, на підставі вказаної ухвали провів обшук будівлі по АДРЕСА_1 .
 
В ході обшуку 2 поверху слідчим Фроловим А. О. , серед іншого, вилучено 53 комп`ютерних системних блоків, а також папки з документами. З протоколу обшуку слідує, що він проводився у присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
 
Позивач неодноразово (08 січня 2015 року, 16 січня 2015 року, 28 січня 2015 року, 03 березня 2015 року, 13 березня 2015 року, 31 березня 2015 року, 30 квітня 2015 року, 03 червня 2015 року, 30 червня 2015 року) звертався до групи слідчих у кримінальному провадженні № 12014040660004006 з заявами про повернення вилученого при обшуку майна, однак повернуто було лише 12 комп`ютерних блоків, указаних в протоколі обшуку під номерами 5, 7, 13, 26, 29, 36, 38, 39, 40, 42, 43, 45.
 
Позивачем укладався ряд договорів оренди комп`ютерної техніки, у зв`язку з чим із урахуванням податків та зборів позивач поніс витрати на суму 80 000 грн.
 
Крім того, позивач придбав 32 нових комп`ютерних системних блоків на суму 245 427 грн.
 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року в справі №202/9240/15-к за скаргою ОСОБА_1 зобов`язано слідчого СВ Індустріального відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Фролова А. О. повернути вилучені в ході обшуку 25-26 грудня 2014 року в будівлі, що знаходиться у АДРЕСА_1 , комп`ютерні системні блоки згідно переліку, вказаному у протоколі обшуку, за виключенням пунктів 5, 7, 13, 26, 29, 36, 38, 39, 40, 42, 43, 45, які вже повернуто позивачу.
 
Згідно розписки представника позивача ОСОБА_3 від 19 січня 2016 року з дев`яти комп`ютерних системних блоків, які були запропоновані до повернення позивачу, 8 знаходяться в неробочому стані (відсутні комплектуючи деталі, не завантажується програмне забезпечення, наявні механічні пошкодження, наявні ознаки включення і розбирання). В результаті прийнято один комп`ютерний системний блок.
 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального провадження не оголошено та до кримінальної відповідальності він не притягався.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                                  від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що на спірні правовідносини поширюється дія положень статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у статті 12 якого передбаченого, що розмір відшкодовуваної шкоди визначається органом, який провадив слідчі (розшукові) дії, чи розглядав справу в залежності від того, який орган закрив кримінальне провадження.
 
Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
 
У частинах третій та сьомій вказаної статті, викладених у вигляді відсилочних норм, вказано, що порядок та підстави відшкодування шкоди органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою або судом регулюються законом.
 
На момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судами попередніх інстанцій таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
 
Тобто, дія вказаного Закону розповсюджується на правовідносини з відшкодування шкоди з підстав, передбачених у частині першій статті 1176 ЦК України та статті 1 цього Закону.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».
 
У статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
У справі, що переглядається, пред`являючи позов про відшкодування майнової шкоди, завданої органом досудового розслідування,  ОСОБА_1 на обставини, які є підставою для відшкодування шкоди в порядку статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не посилався. 
 
Підставою позову заявник визначив бездіяльність органу досудового розслідування, не пов`язану з притягненням його до кримінальної відповідальності чи застосуванням запобіжних заходів. Законність підстав для проведення обшуку та вилучення належного йому майна ОСОБА_1 у пред`явленому позові також не оспорював, однак указав, що тривале неповернення йому майна, відносно якого не накладено арешт та не застосовано інші заходи процесуального характеру, завдало йому майнової шкоди.
 
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на загальних підставах (у порядку статті 1174 ЦК України), апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та зробив неправильний висновок про те, що визначення розміру заподіяної позивачу шкоди не відноситься до компетенції суду. 
 
Закриваючи провадження в справі, апеляційний суд не переглянув справу по суті та не повно встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору. Суд апеляційної інстанції не дослідив питання про наявність або відсутність факту спричинення майнової шкоди позивачу бездіяльністю органів досудового розслідування та не надав оцінки поданим позивачем доказам на підтвердження його вимог.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
 
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги ОСОБА_1 , розподіл судових витрат підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                      В. І. Крат
 
Судді                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                         Є. В. Краснощоков
 
                                                                                         М. М. Русинчук
 
                                                                                         М. Ю. Тітов