СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р.                                                               Справа № 905/108/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М. , суддя  Хачатрян В.С. 
за участю секретаря судового засідання – Чумак Д.В.
представники сторін – не з`явилися; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (вх. 904 Д/1) 
на рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2021, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Лейба М.О. (повний текст складено 01.03.2021)
у справі №905/108/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП-Рудпромавтоматика", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область,
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область,
про стягнення 41376,59 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП-Рудпромавтоматика", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область про стягнення 41376,59 грн, з яких: 28482,60 грн – пеня, 4618,80 грн – 3% штрафу, 4559,19 грн – 3% річних, 3716,00 грн – інфляційні втрати. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки №6577-ШБЗ-УМТС-Т від 10.05.2018 в частині оплати вартості отриманої продукції, що встановлений рішенням Господарського суду Донецької області від 14.08.2020 у справі №905/966/20 внаслідок чого, позивач нараховує на основну суму заборгованості пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/108/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП- Рудпромавтоматика" до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" про стягнення 41376,59 грн з яких: 28482,60 грн – пеня, 4618,80 грн – 3% штрафу, 4559,19 грн – 3% річних, 3716,00 грн - інфляційні втрати, задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (85013, Донецька обл., м. Добропілля, м.Білозерське, вул. Строїтельна, буд. 17; код ЄДРПОУ 36028628) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП–Рудпромавтоматика" (50106, Дніпропетровська обл.,                        м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, буд. 37/3; код ЄДРПОУ 33355209) 3% річних у розмірі 4553,18 грн, інфляційні втрати у розмірі  3716,00 грн, пеню у розмірі 3644,42 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 605,23 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/108/21, рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП-Рудпромавтоматика" до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" в частині стягнення пені відмовити; відшкодування витрат по сплаті судового збору покласти на позивача.
За твердженням скаржника суд першої інстанції безпідставно не прийняв зауваження відповідача про застосування строку позовної давності щодо пені, не надав належну юридичну оцінку, що призвело до винесення неправильного рішення. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху у зв`язку з ненаданням суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі № 905/108/21. Сторонам встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення ухвали. Призначено справу до розгляду на  24.05.2021 об 11:30 годині.  
Розпорядженням керівника апарату суду від 18.05.2021 у зв`язку із звільненням у відставку головуючого судді Сіверіна В.І. призначено повторний автоматизований розподіл справи. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М., суддя  Хачатрян В.С.
Представники сторін до судового засідання 24.05.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду всі сторони повідомлялися належним чином у відповідності до ч. 11 ст. 242 ГПК України, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 110) та повернення поштового відправлення (т. 1 а.с. 105-109). 
Поштове відправлення копії ухвали Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021, що надсилалася на офіційну адресу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (вул. Строїтельна, 17, м. Добропілля,                      м. Білозерське, Донецька область, 85013) повернулося до апеляційного суду неврученим, відповідно до довідки АТ "Укрпошта" Ф20 - "адресат відсутній за вказаною адресою".
В матеріалах справи відсутні будь-які інші адреси відповідача, про наявність інших адрес суду не повідомлялося.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З метою належного повідомлення всіх учасників справи про призначення справи до судового розгляду на 24.05.2021 об 11:30 годині на веб-сайті "Судова влада України" здійснено публікацію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 10.05.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП- Рудпромавтоматика" (постачальник, позивач) укладений договір поставки №6577-ШБЗ-УМТС-Т, відповідно до умов пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі – продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до даного договору (т. 1 а.с. 16-28).
29.11.2018 сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору №6577-ШБЗ-УМТС-Т від 10.05.2018 (т. 1 а.с. 29). 
Відповідно до п. 1.2 Договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов цього договору.
Пунктом 4.7 Договору передбачено, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній.
Ціни на поставлену постачальником продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору (пункт 5.2. договору). 
Згідно з п. 5.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 29.11.2018) розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.
Відповідно до пункту 6.1. Договору у випадку невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін прийнятих на себе по даному договору зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою стороною у відповідності до вимог діючого законодавства України, в тому числі, сплачує штрафні санкції.
Пунктом 6.8. Договору унормовано, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції.
Згідно із підпунктом 6.14.1. пункту 6.14. договору, у випадку прострочки оплати за продукцію, що постачається, в межах 10 (десяти) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 3% від вартості продукції, поставленої по відповідній специфікації.
У випадку прострочки оплати за продукцію, що постачається, більше 10 (десяти) календарних днів, покупець, починає з 11 (одинадцятого) календарного дня, сплачувати неустойку в розмірі 0,1% від вартості, не оплаченої продукції або продукції, оплаченої з порушенням строків, за кожен день прострочки (підпункт 6.14.2. пункту 6.14. договору).
Відповідно до п. 8.1 Договору  (у редакції додаткової угоди від 29.11.2018) цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що у разі належного виконання обома сторонами своїх обов`язків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно.
На виконання умов договору, 27.02.2019 сторонами підписана специфікація до договору поставки №6577-ШБЗ-УМТС-Т від 10.05.2018, якою визначені найменування продукції, кількість, загальна вартість, умови та строки поставки (т. 1 а.с. 30).
За видатковою накладною №94 від 25.04.2019 (т. 1 а.с. 31) позивачем поставлено відповідачу продукцію на суму 153 960,00 грн та виставлено рахунок на її оплату №72 від 25.04.2019 (т. 1 а.с. 32). 
На підтвердження факту здійснення поставки позивачем до матеріалів справи також надано товарно-транспорту накладну №94 від 25.04.2019 (т. 1 а.с. 54). 
Факт прийняття відповідачем 25.04.2019 обумовлену у договорі продукцію сторонами не заперечується. 
Разом з тим, свої зобов`язання за договором поставки №6577-ШБЗ-УМТС-Т в частині своєчасної оплати поставленої позивачем продукції відповідач не виконав.
Обставини наявності заборгованості за вказаним договором були предметом дослідження у судовій справі №905/966/20.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.08.2020 у справі №905/966/20, яке набрало законної сили та є чинним, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП - Рудпромавтоматика" задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП - Рудпромавтоматика" заборгованість у розмірі 153960 грн, судовий збір у розмірі 2309 грн 40 коп.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, зазначеним рішенням  встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої позивачем продукції за договором поставки від 10.05.2018 №6577-ШБЗ-УМТС-Т.
Також судом було встановлено факт поставки 25.04.2019 позивачем відповідачу продукції за договором поставки 10.05.2018 №6577-ШБЗ-УМТС-Т та специфікації від 27.02.2019 до нього на підставі видаткової накладної №94 від 25.04.2019 на загальну суму 153960,00 грн, встановлено, що обов`язок з оплати вартості отриманого товару відповідачем повинен був  бути виконаний до 31.07.2019.
З матеріалів даної справи судом встановлено, що заборгованість в сумі 153960,00 грн за договором поставки відповідачем у повному обсязі було сплачено лише 29.07.2020, що підтверджується  копіями платіжних доручень №1649864 від 24.07.2020 на суму 80640,00 грн  та №1653927 від 29.07.2020 на суму 73320,00 грн (т. 1 а. с. 40-41).
Однак, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної сплати заборгованості в сумі 153960,00 грн, позивач звернувся з позовом у даній справі про стягнення інфляційних втрат у розмірі 3716,13 грн, 3%  річних у розмірі 4559,19 грн, штрафу у розмірі 4618,80 грн та пені 28482,60 грн.
Як зазначалося, рішенням Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/108/21 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4553,18 грн, інфляційні втрати у розмірі  3716,00 грн, пеню у розмірі 3644,42 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 605,23 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд, врахувавши, що заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу в сумі 153960,00грн, не була оплачена своєчасно, дійшов висновку, що позивач набув права на нарахування та стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу.
Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено  помилки у розрахунках позивача, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 4553,18 грн, та врахувавши, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у заявленій сумі 3716,00 грн.       
Судом першої інстанції зазначено, оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом 31.12.2020 (згідно з накладною АТ "Укрпошта" на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду) має місце пропуск річного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, в частині вимог про стягнення штрафу та в частині вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 11.08.2019 по 30.12.2019. Позовні вимоги в частині стягнення пені, на думку суду, правомірно нараховані за період з 31.12.2019 по 31.01.2020  та заявлені в межах річного строку позовної давності.
Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, судом встановлено, що розмір пені за період 31.12.2019-31.01.2020 складає 3644,42 грн, в зв`язку з чим суд дійшов виноску про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені частково в сумі 3644,42 грн.
При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.
Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП-Рудпромавтоматика" до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" про стягнення 41376,59 грн, з яких: 28482,60 грн – пеня, 4618,80 грн – 3% штрафу, 4559,19 грн – 3% річних, 3716,00 грн – інфляційні втрати.
Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги Товариство з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" оскаржує рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/108/21 в частині стягнутої судом пені у розмірі 3644,42 грн. 
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що  юридичні особи та фізичні особи — підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до частини 2    статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом положень частин 4, 6 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2  статті 343 ГК України     платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на                користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"    визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною 6 статті 232 ЦК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 6.8. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції.
Згідно із підпунктом 6.14.2. пункту 6.14. договору, у випадку прострочки оплати за продукцію, що постачається, більше 10 (десяти) календарних днів, покупець, починає з 11 (одинадцятого) календарного дня, сплачувати неустойку в розмірі 0,1% від вартості, не оплаченої продукції або продукції, оплаченої з порушенням строків, за кожен день прострочки.
На підставі підпункту 6.14.2. пункту 6.14. договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 28482,60 грн, нарахованої за період 11.08.2019-11.02.2020.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції, у відповідності до п. 5.4. Договору (в редакції Додаткової угоди від 29.11.2018) відповідач повинен був здійснити оплату за отриманий товар до 31.07.2019. 
Як зазначено судом першої інстанції, нарахування пені здійснено позивачем без дотриманням положень частини 6 статті 232 ГК України, та визначено, що правомірним є період нарахування пені за період з 11.08.2019 по 31.01.2020.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Врахувавши зазначену заяву, судом було визначено період нарахування пені з 31.12.2019 по 31.01.2020.
Однак, відповідач вважає, що суд першої інстанції не прийняв зауваження відповідача про застосування строку позовної давності щодо пені. 
В приводу зазначеного, судова колегія зауважує таке. 
Згідно зі статями 256, 260, 261 ЦК України     позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його настання. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").
Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право.
Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав, а інститут позовної давності має на меті сприяти сталості цивільних відносин.
Відповідну правову позицію щодо застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу наведено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 910/2974/18, від 15.01.2019 у справі № 910/2969/18, від 15.01.2019 у справі № 910/2972/18, від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 26.02.2019 у справі № 910/2967/18 та від 21.05.2019 у справі № 910/15457/17, від 11.11.2019 у справі №904/1038/19.
Згідно зі статтею 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з частиною 2 даної статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №902/959/19, від 28.01.2020 № 910/17753/18, від 17.12.2018 у справі №910/618/18, у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі №910/29752/15.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано пеню на суму заборгованості 153960,00 за період 11.08.2019-11.02.2020 у розмірі 28482,60 грн.
Враховуючи положення ч. 6 ст. 232 ГК України судом визначено, що правомірним є період нарахування пені за період з 11.08.2019 по 31.01.2020.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом 31.12.2020, що вбачається з інформації АТ "Укрпошта", що міститься на поштовому конверті, в якому до суду надсилалася позовна заява. 
Враховуючи приписи ст. 258, 549 ЦК України, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з вимогою про стягнення пені за період з 11.08.2019 по 30.12.2019.  
Враховуючи зазначене, вимоги про стягнення пені з відповідача за цей період не підлягають задоволенню. 
Разом з тим, позовні вимоги про стягнення пені за період з 31.12.2019 по 31.01.2020 заявлені позивачем в межах строку позовної давності.
А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача підлягає пеня, нарахована на суму заборгованості 153960,00 грн за період 31.12.2019 по 31.01.2020.
Здійснивши за допомогою комп`ютерної програми "Ліга.Закон" перевірку розрахунку суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нарахована на заборгованість у розмірі 153960,00 грн за період 31.12.2019 по 31.01.2020 судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок суду першої інстанції є арифметично правильним. 
Здійснивши за допомогою комп`ютерної програми "Ліга.Закон" розрахунок суми пені в розмірі 0,1 % від вартості неоплаченої продукції, як встановлено п. 6.14.2, судом апеляційної інстанції встановлено, що такий розмір пені суперечить  ч. 2  ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Таким чином, судом першої інстанції враховано заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період 31.12.2019 по 31.01.2020 у розмірі 3644,42 грн.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/108/21  підлягає залишенню без змін. 
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2021 у справі №905/108/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2021.

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян