ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року	Львів	Справа № 304/149/21 пров. № А/857/7892/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                       Курильця А.Р.
суддів:                                             Заверухи О.Б., Мікули О.І.,
з участю секретаря                        Михальської М.Р.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на рішення  Перечинського районного суду Закарпатської області  від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 228043 від 07 січня 2021,-

суддя в 1-й інстанції – Гевці В.М.,
час ухвалення рішення – 25.03.2021 року,  
місце ухвалення рішення – м.Перечин,
дата складання повного тексту рішення – 25.03.2021 року,

                                                   в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 228043 від 07 січня 2021.
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2021 року позов задоволено. Скасовано постанову серії БАБ № 228043 від 07 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, винесену начальником СРПП Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатської області Юрієм Пильником, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова серії БАБ № 228043 від 07 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, винесена начальником СРПП Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатської області Юрієм Пильником винесена у відповідності до чинного законодавства за наявності доказів вчиненого адміністративного правопорушення.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Із матеріалів справи вбачається, що 07 січня 2021 року начальником СРПП Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатської області Ю.Пильником винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 228043, якою ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 07 січня 2021 року о 22.30 год в смт. Великий Березний по вул. Шевченка керував транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , в якого не працював задній лівий світловий стоп у темну пору доби, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.
Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила)
П. 1.9. Розділу 1 Правил визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з частиною першою статті 121 КпАП України, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до підпункту 31.4.3 пункту 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, якщо 
а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;
б) порушено регулювання фар;
в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;
г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;
ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається, зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою)/судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.
Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. Вказує, що на момент зупинки задні стопи автомобіля були у справному стані.
Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на оскаржувану постанову як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Однак, відповідачами не надано будь-яких відеозаписів чи фотофіксації правопорушення, а отже суду не видається за можливе встановити, що позивачем справді було порушено ПДР.
При цьому, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Технічний засіб, яким здійснено відеозапис, має бути зазначений в постанові, інакше виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі, а постанова є складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.
Згідно приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення та таких не було надано суду.
Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
З наданих відповідачами пояснень апеляційний суд не може встановити факт порушення позивачем ПДР.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 229,272,286,308,315,316,321,322,325 КАС України, суд, -
           
                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Перечинського районного суду Закарпатської області  від 25 березня 2021 року у справі № 304/149/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.