Номер провадження: 33/813/568/21
               Номер справи місцевого суду: 947/4060/21 
               Головуючий у першій інстанції Борщов І.О. 
               Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        15.06.2021 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І. 
при секретарі судового засідання – Феленко В.В..
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2021 року постановою Київського районного суду м. Одеси (головуючий – суддя Борщов І.О.) ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КпАП України, на підставі якої піддати його адміністративному стягненню в вигляді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 680 (шістсот вісімдесят) грн (а.с.13).
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, яка була отримана судом першої інстанції 22 березня 2021 року. Апелянт вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення патрульними не були досліджені на місці обставини, які призвели до ДТП і необґрунтовано віднесено до категорії потерпілого водія ОСОБА_2 . Також, на думку апелянта, свідчення свідків суперечать один одному та можуть об`єктивно оцінюватись судом. Апелянт зазначає, що на доданих фотографіях вбачається, що ДТП відбулась не з його вини, однак, на думку апелянта, судом першої інстанції невмотивовано надано перевагу одним доказом, з яких взяті окремі фрази і безпідставно відкинуто інші докази. Апелянт просить суд скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси та закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.14-15).
Судове засідання в суді апеляційної інстанції було призначено до розгляду на 20 квітня 2021 року, в судове засідання з`явилися ОСОБА_1 , який надав пояснення по справі та підтримав свою апеляційну скаргу. Апеляційним судом було оголошено перерву в судовому засіданні, у зв`язку з необхідністю викликати та заслухати свідків та інших учасників даної справи. Разом з тим, 08 червня 2021 року учасники справи не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, Одеський апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимогст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та його вина доведена доказами наявними в матеріалах справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушеннясерії ДПР18 №074272 від 20.01.2021р. 
Разом з тим, суд першої інстанції визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, прийшов до такого висновку передчасно, виходячи з наступного. 
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
В матеріалах адміністративної справи відсутня аудіофіксація процесу розгляду адміністративної справи, так само як протокол судового засідання, хоча згідно зі ст. 129 Конституції України однієї з засад судочинства є повне фіксування його технічними засобами. За таких обставин надаючи оцінку доводам апеляційної скарги слід виходити з наступного. 
Частинами 1-3 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. 
Однак, диспозиція ч. 4 ст. 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
Отже, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП в матеріалах справи повинні були наявні докази того, що апелянт порушив вимоги, передбачені ч.ч. 1-3 ст. 122 КУпАП, що спричинило створення аварійної ситуації, а саме: примусило інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 075 від 20.01.2021 р., на думку працівників поліції, ОСОБА_1 20 січня 2021 року о 14:20 год. керуючи автомобілем SkodaOctavia д/н НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, чим змусив іншого учасника дорожнього руху ОСОБА_2 на автомобілі LexusNX 200-T, д/н НОМЕР_2 різко загальмувати, змінити напрямок руху та подати звуковий сигнал, щоб уникнути з ним зіткнення.
Разом з тим, як вбачається матеріалів справи пояснення свідка ОСОБА_3 , пасажира ОСОБА_4 (не зазначений в протоколі в якості свідка), ОСОБА_2 відрізняються між собою в описі динаміці подій, та відрізняються від пояснень ОСОБА_1 , який при йому наполягав на зміні розташування транспортного засобу ОСОБА_2 . 
В матеріалах справи відсутня схема ДТП, яка б мала місце після створення, на думку працівників поліції, аварійної ситуації, яку б слід було приєднати до матеріалів справи, що дозволило б перевірити пояснення учасників цього провадження, а також версію свідків. 
Крім того, вбачається, що за фактом ДТП було складено протокол відносно водія ОСОБА_2 , який постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2021 р. (головуючий - суддя Мурзенко М.В.) притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 124 КУпАП та встановлено штраф в розмірі 340 грн. При цьому з вказаної постанови вбачається, що водій ОСОБА_2 не врахував дорожньої обстановки, не дотримувався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль KIA Ceed, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 . Про скоєння ДТП внаслідок дій третіх осіб в постанові суду не зазначено. 
При цьому з матеріалів ЄДРСР вбачається що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року по справі 522/23955/20 (головуючий - суддя Іванов В.В.) ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУАП за факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовою від проходження від медичного огляду 19 грудня 2020 року. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016р.), як і у кримінальному провадженні, суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
В свою чергу, суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, та маючи можливість направити протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 для доопрацювання та належного оформлення, дійшов до передчасного висновку про його винуватість, чим допустив неповноту судового розгляду. Разом з тим, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції, не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користується гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів) ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо скасування оскаржуваної постанови, як такої, що винесена з порушенням норм процесуального права та неповним дослідженням обставин справи.
Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, які розглядалися апеляційним судом, не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, оскільки за описаними обставинами справи не виявляється належним чином встановити наявність чи відсутність вини у діях ОСОБА_1 , без збору додаткових доказів, апеляційний суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП вважав за необхідне повернути матеріали справи до органу, який склав протокол, для доопрацювання та належного оформлення.Однак, частиною 2 статті 38 КУпАП встановлено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд, –

                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_6 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року – задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року–скасувати. 
Провадження у справі проадміністративне правопорушення за ч.4 ст.122 КпАП Українищодо ОСОБА_1 – закрити.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк