УХВАЛА  

02 червня 2021 року
м. Київ

справа № 759/16206/14-ц
провадження № 61-4508св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. 
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:
заявник - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергій Володимирович, 
стягувач - Компанія «NIBULON S.A.»,
боржник - приватне акціонерне товариство «Райз», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року в складі судді                         Коваль О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року в складі Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., 
ВСТАНОВИВ :
 
У жовтні 2018 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С. В. (далі - відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ) звернувся до суду із поданням про застосування приводу керівника боржника приватного акціонерного товариства «Райз» (далі - ПрАТ «Райз»). 
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня                         2018 року вищевказане подання залишено без задоволення. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сіренка С. В. та апеляційну скаргу Компанії «NIBULON S.A.» залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року залишено без змін.
 
У липні 2019 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сіренко С. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ                    Сіренка С. В. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року цивільну справу                         № 759/16206/14-ц призначено до розгляду. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сіренка С. В. на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року підлягає закриттю з огляду на таке.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Однією із основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
У відповідності до частини першої статті 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.
 
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини. Разом з цим, у частині першій статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції за результатами розгляду подання державного виконавця про привід боржника відсутня.
 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Ухвала суду першої інстанції про привід боржника за своєю природою аналогічна ухвалі про розшук боржника, яка на підставі пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункту 2 частини першої статті                               389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню. 
 
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 15 червня                      2020 року в справі № 757/629/59/19-ц (провадження № 61-8747ск20).
 
Враховуючи, що пункт 34 частини першої статті 353 ЦПК України відсутній в переліку оскаржуваних судових рішень за пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року не підлягають касаційному оскарженню. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття                              6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain,                      № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
 
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сіренка С. В. на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від                          19 червня 2019 року підлягає закриттю, оскільки вказані судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
 
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389 та частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження у справі № 759/16206/14-ц за касаційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року закрити. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       М. Є. Червинська
 
Судді :                                                                                           В. С. Жданова
 
                                                                                                       А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                       Є. В. Коротенко
 
                                                                                                       В. М. Коротун