Єдиний унікальний номер 227/1044/21 
Номер провадження 22-ц/804/1261/21        

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року                                                                 м. Бахмут 

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В., 
за участю секретаря Кіпрік Х.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 227/1044/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2021 року (суддя Хандурін В.В.),

в с т а н о в и в :

12 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням грошової допомоги та укладення договору позики. Позивачем та відповідачем в усному порядку було погоджено, що після отримання грошей між сторонами буде укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач буде зобов`язаний повернути отримані кошти у встановлений у договорі строк. У період з 02 лютого 2018 року по 31 жовтня 2020 року позивачем на рахунок відповідача було перераховано безготівкові кошти в сумі 1292442 грн. Незважаючи на отримання відповідачем зазначеної суми коштів, між сторонами так і не було укладено договір позики. Просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 1292442 грн. 
Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mersedes-Benz GLK 350, 2015 року випуску, об`єм двигуна 3498, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а також заборонити останньому та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб використання та вчинення будь-яких інших аналогічних дій щодо автомобіля, та заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного автомобіля, а саме укладати будь-які договори щодо його відчуження, передачі в заставу, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності тощо. 
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про забезпечення позову відмовлено.
З вказаною ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не надано належного обґрунтування та аргументованого висновку щодо невжиття заходів забезпечення позову. Позивач належним чином обґрунтував та надав докази, які б свідчили про наявність ризику відчуження відповідачем спірного майна, та щодо існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності позивача та його представника.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на сайті апеляційного суду.
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи,  не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не були доведені обставини та конкретні причини, з посиланням на докази, які призведуть до неможливості забезпечення виконання рішення у вказаній справі у разі його задоволення.
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов на порушення закону, без належного з`ясування обставин справи, з огляду на що ухвалу суду не можна визнати законною.
Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із частиною 1 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема: захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Пунктами 2, 5 частини першої  статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина 2 статті 150 ЦПК України).
Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Як вбачається, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказував на те, що відповідача зареєстровано на тимчасово окупованій території та ним може бути відчужене належне йому майно.
За змістом роз`яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, заходи забезпечення позову мають  тимчасовий  характер  і діють до виконання рішення суду,  яким закінчується розгляд справи по суті.  Зважаючи на це,  суд при задоволенні  позову  не  вправі скасовувати  вжиті  заходи  до виконання рішення або зміни способу його виконання,  за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову  з тих чи інших причин відпала або змінились обставини,  що зумовили його застосування.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки  відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися, зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про  особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму).
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до  кожного конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між  конкретним  заходом  до  забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні його власника у праві розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб або укладення інших правочинів), при цьому за ним зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції  в повному обсязі не з`ясував  обставини, за яких  позивач просив вжити заходи забезпечення позову, та не  дослідив  питання відповідності позовних вимог виду забезпечення позову.
Відтак, зазначена ухвала не є такою, що постановлена з додержанням вимог закону і не може уважатися законною та обґрунтованою.
Згідно із частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Право власності відповідача при вирішенні питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mersedes-Benz GLK 350 не порушено..
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно із п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно  до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Таким чином, враховуючи, характер спірних правовідносин, у відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України необхідно забезпечити позов для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Керуючись статтями 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.
Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2021 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mersedes-Benz GLK 350, 2015 року випуску, об`єм двигуна 3498, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб використання та вчинення будь-яких інших аналогічних дій щодо автомобіля, та заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного автомобіля, а саме укладати будь-які договори щодо його відчуження, передачі в заставу, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності тощо. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Судді                                                                                              І.В. Кішкіна

                                                                                                        В.Б. Азевич 

                                                                                                                   О.В. Халаджи