ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року	Львів	Справа № 460/4661/20 пров. № А/857/9870/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М. 
з участю секретаря судового засідання                          Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, ухвалене суддею Гудима Н.С. у м. Рівне о 13 год. 48 хв. у справі № 460/4661/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 року № 822121-5205-1717, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у розмірі 31463,47 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 822122-5205-1717, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 62739,17 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 822120-5205-1717, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 156990,06 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2020 № 822119-5205-1717, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб" у розмірі 62763,78 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що оскарженими рішеннями відповідач визначив позивачці грошове зобов`язання з орендної плати за землю за 2020 рік.
Ці рішення позивачка вважає протиправними з огляду на те, що відповідач невірно розрахував суму орендної плати, а також не врахував, що позивачка у лютому 2020 року продала об`єкти будівництва, які знаходились на 4 земельних ділянках, якими користувалась позивачка, а тому, на її думку, орендну плату за ці земельні ділянки має платити новий землекористувач.
З цих підстав позивачка вважає, що відповідач протиправно визначив їй грошове зобов`язання з орендної плати за землю та просить захистити порушене право шляхом скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень.
Позиція відповідача зводиться до того, що з урахуванням змін до нормативної грошової оцінки земель, позивачка не сплатила орендну плату у 2020 році за 4 земельні ділянки, які перебувають у її користуванні.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні позову.
Таку позицію позивачка обґрунтовує тим, що у лютому 2020 році продала об`єкти нерухомості, які розташовані на 4 земельних ділянках за користування яких відповідач нарахував орендну плату за 2020 рік. На підставі цього, позивачка вважає, що обов`язок зі сплати орендної плати у 2020 році виник у нового власника об`єктів нерухомості в силу вимог статті 120 Земельного кодексу України.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 06 вересня 2018 року позивачка визнана переможцем земельних торгів (аукціону № 13087), організатором якого була Дубенська міська рада.
З позивачкою укладені договори оренди земельних ділянок строком на три роки з кадастровими номерами: 5610300000:02:001:1478 площею 652 кв.м., 5610300000:02:001:1481 площею 670 кв.м., 5610300000:02:001:1484, площею 637 кв.м., 5610300000:02:001:1482, площею 636 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (02.01.), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
У договорі оренди зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5610300000:02:001:1478 становить 256210 грн. Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі і становить 23,4292 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 60027,96 грн/рік, яка щорічно уточнюється орендарем.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5610300000:02:001:1481 становить 263283 грн. Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі і становить 11,4295 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 30091,87 грн/рік, яка щорічно уточнюється орендарем.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5610300000:02:001:1484 становить 250316 грн. Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі і становить 23,9715% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 60004,38 грн/рік, яка щорічно уточнюється орендарем.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровий номер 5610300000:02:001:1482 становить 263283 грн. Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі і становить 60,0774% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 150147,14 грн/рік, яка щорічно уточнюється орендарем.
За умовами пункту 12 договорів оренди землі, розмір орендної плати переглядається щорічно, зокрема, у разі зміни розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Право оренди на зазначені земельні ділянки строком на 3 роки зареєстровано за позивачкою у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.09.2018 року.
25.02.2019 року між Дубенською міською радою та позивачкою укладено та підписано Додаткові угоди до договорів оренди землі від 06.09.2018 року, у яких сторони погодили зміну розміру орендної плати.
28.01.2020 року Дубенська міська рада надіслала на адресу відповідача лист № 375/05-02-25/20 у якому зазначила перелік орендарів, з якими укладено договори оренди землі та додаткові угоди і розмір орендної плати за 2020 рік відповідно до нової нормативної грошової оцінки.
Позивачка орендну плату за 2020 рік на користь Дубенської міської ради не сплатила, внаслідок чого Головне управління ДПС Рівненській області 19.03.2020 року прийняло податкові повідомлення-рішення:
1. № 822119-5205-1717, на підставі якого визначило позивачці податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 62763,78 грн; 
2. № 822121-5205-1717, на підставі якого визначило позивачці податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 31463,47 грн.;
3. № 822122-5205-1717, на підставі якого визначило позивачці податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 62739,17 грн.;
4. № 822120-5205-1717, на підставі якого визначило позивачці податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 156990,06 грн. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачка не сплатила орендну плату за землю за 2020 рік, то відповідач правомірно прийняв оскаржені податкові повідомлення-рішення.  
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За приписами частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують і положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Згідно з пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), сформулював правову позицію: якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року в справі № 520/8446/18.
Апеляційний суд встановив те, що позивачка 17.02.2020 року, на підставі договорів купівлі-продажу незавершених будівництвом житлових будинків, відчужила на користь ОСОБА_2 незавершені будівництвом з відсотком готовності 43/1000 чотири житлові будинки, які знаходяться на земельних ділянках, що перебували в оренді позивачки з кадастровими номерами: 5610300000:02:001:1478 площею 652 кв.м., 5610300000:02:001:1481 площею 670 кв.м., 5610300000:02:001:1484, площею 637 кв.м., 5610300000:02:001:1482, площею 636 кв.м.
Зважаючи на цю обставину, апеляційний суд вважає, що з 17.02.2020 року позивачка не є користувачем земельних ділянок та, відповідно, не є платником земельного податку, а відтак нарахування відповідачем податкових зобов`язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями є безпідставним.
Посилання відповідача на те, що договори оренди земельних ділянок, на яких розташована відчужена частина нерухомості, є дійсними, як на підставу для продовження обов`язку позивача по сплаті орендної плати за такі ділянки, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не звільняють нового власника від обов`язку орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.
Отже, суд першої дійшов помилкового висновку про законність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачка не повинна сплачувати орендну плату за земельні ділянки, користувачем яких не є.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити, а оскаржені податкові повідомлення-рішення скасувати, як протиправні.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними, та  такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та адміністративний позов задовольнити.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив те, що за подання адміністративного позову позивачка сплатила 3139,56 грн., а за подання апеляційної скарги 4709,40 грн.
Зважаючи на це на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 7848,96 грн.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в справі № 460/4661/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 19.03.2020 року № 822121-5205-1717, № 822122-5205-1717, № 822120-5205-1717, № 822119-5205-1717.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір в сумі 7848 (сім тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 96 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений 23.06.2021 року