ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6129/20                Головуючий суддя І інстанції Попрас В. О.
Провадження № 22-ц/818/2074/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філіппова Олександра Володимировича на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Київського району Харківської міської ради. Харківської міської ради, третя особа П`ята харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту спільного поживання а визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

 У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт родинних відносин: а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановити факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою АДРЕСА_1 та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер її батько ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_8 померла її бабуся ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що вказаний житловий будинок належав померлим на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.06.1965 року, виданого Восьмою Харківською Державною конторою. Позивачка є спадкоємцем за законом після померлих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Також в першу чергу за законом спадкоємцем після смерті її батька є мати позивачки - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
07.12.1990 року ОСОБА_3 склала заповіт на свого сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , та не прийняв спадщину. З моменту народження та по сьогоднішній день позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на протязі свого життя вона постійно підтримувала родинні зв`язки зі своїм рідними та піклувалась за вказаною домівкою. 
Зауважує, що оскільки вона фактично прийняла спадщину, 06.11.2019 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до П`ятої Харківської міської Державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що позивачка не може підтвердити документально факт прийняття спадщини після матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , також позивачкою не доведено родинний зв`язок між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , та зазначила про необхідність звернутися до суду про встановлення цих фактів.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат О.В. Філіппов посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції проігноровано надані докази, які підтверджують, що позивач є онукою ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_2 .
Зауважує, що оскільки вона не може надати документи, що підтверджують факт прийняття спадщини, то для встановлення фату їй потрібно звертатись до суду.
Вказує, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не має.
У відзиві на апеляційну скаргу Адміністрація Київського району Харківської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що позивач на день смерті спадкодавці не була зареєстрована разом з нею за однією адресою, нею не було подано заяву про прийняття спадщини протягом встановленого строку. Згідно з інформацією реєстру прав власності нерухомого майна, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Ѕ спірного житлового будинку належить ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину р.№2-930 від 18.06.1965, посвідчений восьмою ХДНК, дублікат видано 23.02.2004 року.
Зазначає, що позивачем не доведено які саме його права і свободи порушені Адміністрацією Київського району ХМР, яким чином така діяльність порушує або перешкоджає здійсненню його прав і свобод,а тому потребує захисту у суді.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та факту спільного проживання її з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.
За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до частин першої і третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з пунктами 1.2., 2.1., 3.1., 3.3., 4.1., 4.2., 4.6. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.
Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.
Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.
При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.
Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .
ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .
ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_15 .
ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_16 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.06.1965р. отримали у спадок в рівних частинах після померлого ОСОБА_7 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 7 грудня 1990 року склала заповіт, згідно все своє майно заповіла ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем за законом померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Згідно листа П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 25.02.2020/11 № 585/02-14 позивачці ОСОБА_1 було повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 не може підтвердити документально факт прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, що на день смерті спадкодавиці вона була зареєстрована разом з нею за однією адресою, що позивачка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6-ти місяців з моменту відкриття спадщини, та підтвердити документально факт проживання за однією адресою зі і спадкодавицею, тому ОСОБА_1 запропоновано звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини після ОСОБА_4 .
Також, листом № 584/02-14 від 25.02.2020/11 П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що оскільки відсутній документ, який підтверджує родинний зв`язок між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому для отримання свідоцтва на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 слід звернутися до суду для встановлення факту, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 .
Матеріали справи не містять належних і допустимих письмових доказів даних про те, що на день відкриття спадщини після зазначених у заяві спадкоємців мешкала разом з ними за адресою АДРЕСА_1 . Колегія суддів відхиляє посилання на будинкову книгу у доводах скарги, за їх безпідставністю.
Також не містять матеріали справи належних доказів того, що ОСОБА_1 змінювала прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . 
Згідно вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Згідност.1264 ЦК України та роз`яснень, які містичноться у п. 21 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2019 року, справа № 619/756/16-ц.
Судом на підставі вказаних матеріалів справи та наданих позивачем доказів обґрунтовано встановлено, що позивачем не доведено існування між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сімейних відносин, не доведено факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Позивачем всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції.
З огляду на те, що оскаржуване рішення ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філіппова Олександра Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 27 травня 2021.

Головуючий -                                                 В.Б. Яцина.

Судді -                                                                 І.В.Бурлака.

                                                                       О.М.Хорошевський.