Постанова
Іменем України
 
08 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 541/2320/17
провадження № 51-5791 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 , 
представника 
потерпілої – адвоката             ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170260000747, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. 
Вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Вироком Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та постановлено свій, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 13 серпня 2017 року, близько 00:10 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом ММВЗ 311211 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Миргородській в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області в напрямку виїзду з села, не врахував дорожньої обстановки та дорожні умови, не впорався з керуванням мотоцикла та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які рухались в попутному напрямі та трималися ближче до правого краю проїзної частини, порушив тим самим вимоги п. п. 2.9(а), 2.1(а), 12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , було заподіяно тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідно.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що суд, приймаючи рішення про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, його належним чином не обґрунтував та всіх наявних у справі даних про особу засудженого не врахував. 
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_8 надіслав заперечення на касаційну скаргу потерпілої, в яких, посилаючись на безпідставність наведених в ній доводів, просить її залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни. 
Під час касаційного розгляду прокурор вважала, що касаційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення. 
Представник потерпілої – адвокат ОСОБА_6 під час касаційного розгляду підтримав касаційну скаргу потерпілої та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються. 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку апеляційного суду, дотримуючись наведених вимог кримінального закону при призначенні засудженому покарання, суд урахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі і тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, який в минулому не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав обставинами, які пом`якшують покарання – щире каяття, визнання вини повністю, молодий вік, добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, а також врахував наявність обставини, яка обтяжує покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та обрав покарання у виді позбавлення волі  на строк 5 років. 
При цьому, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не загинули особи, а також позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка жодних претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_8 не має, добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_7 , попри відсутність позовних заяв, суд прийняв рішення про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.  
Зміст вироку суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
З призначеним ОСОБА_8 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції та вважає його справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, адже згідно з вимогами ст. 50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання є адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу ОСОБА_8 . 
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення в даному кримінальному провадженні не встановлено.
Виходячи з вищенаведеного, касаційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Вирок Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 –  без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                ОСОБА_3