П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1808/19	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
                                   
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                              -            Джабурія О.В.
суддів                                                    -            Вербицької НВ.
                                                                  -          Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради до ОСОБА_1 ,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , про знесення мансардного поверху та прибудови до житлового будинку,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

02 вересня 2019 року управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 ,  в якому просить суд:
- постановити рішення про знесення самочинно збудованого мансардного поверху та прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок відповідача.    
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що за заявою громадянки ОСОБА_2 наказами УДАБК Херсонської міської ради були призначені позапланові перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті будівництва «Реконструкція житлового будинку з надбудовою мансардного поверху та будівництвом прибудови за адресою: АДРЕСА_1 », за наслідками яких установлено, що ОСОБА_1 всупереч вимогам пунктом 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011р. виконала будівництво мансардного поверху та прибудови к указаному існуючому житловому будинку без отримання права на виконання будівельних робіт. Відповідачу вносились приписи щодо усунення вказаного порушення, спочатку шляхом надання документу, який дає право на виконання будівельних робіт, а згодом – шляхом добровільного знесення самочинно збудованих мансардного поверху та прибудови до житлового будинку у термін до 27.05.2019року. Останньою перевіркою, проведеною 14.06.2019року, виявлено, що ОСОБА_1 приписи управління не виконала та в добровільному порядку не знесла самочинно збудовані мансардний поверх та прибудову до житлового будинку. Позивач вважає, що таким чином ОСОБА_1 не виконала вимоги приписів управління щодо усунення порушень містобудівного законодавства, що відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 376 Цивільного кодексу України є підставою для звернення управління до суду та постановлення судового рішення про знесення самочинно побудованого нерухомого майна за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.  
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , про знесення мансардного поверху та прибудови до житлового будинку.
На вказане рішення суду управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та постановити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з  наступних підстав. 

                            КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА 

За зверненнями гр. ОСОБА_2 від 13.09.2018року, 24.10.2018рокууправлінням прийнято наказ №321 від 28.11.2018року «Про проведення позапланової перевірки», яким призначено провести позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті будівництва: «Реконструкція житлового будинку з надбудовою мансардного поверху та будівництвом прибудови за адресою: АДРЕСА_1 , забудовник – ОСОБА_1 .
Згідно цього наказу 28.11.2018року головному спеціалісту управління ОСОБА_3 видано направлення №3/74 на проведення позапланової перевірки зі строком дії з 28.11.2018 року по 11.12.2018 року.
Вказаною посадовою особою управління 04.12.2018 року складено за №3/74 Акт за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (далі – акт від 04.12.2018р. №3/74).
За змістом акту, перевірка відбувалась за участю замовника ОСОБА_1 , а за її результатами встановлено порушення вимог п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.13 постанови Кабінету Міністрів України №466, яке полягало у тому, що замовник виконав будівництво мансардного поверху та прибудови до існуючого житлового будинку без отримання права на виконання будівельних робіт.
Копію акту надано відповідачу 12.12.2018року.
04.12.2018 року особою, яка проводила перевірку, складено припис щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності – шляхом надання у строк до 04.02.2019 року до управління у встановленому законодавством порядку документи, що надають право на проведення будівельних робіт. Відповідач отримала цей припис 12.12.2018року.
Також 04.12.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
За наслідками розгляду цього протоколу постановою начальника управління від 12.12.2018 року №77/885/01-22 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5950,00 грн. за правопорушення, передбачене частиною 4 статті 96 КУпАП (порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва). Цю постанову відповідач отримала 12.12.2018 року, штраф нею сплачено 27.12.2018 року.
В подальшому управлінням прийнято наказ №57 від 18.03.2019 року, яким призначено позапланову перевірку виконання вимог припису від 04.12.2018 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, про що також видано направлення №3/18 від 18.03.2019 року строком дії з 18 по 29 березня 2019 року.
25.03.2019 року посадовою особою управління складено акт №3/18 за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, яким встановлено порушення вимог пп. «а» п.3 ч.3 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пп.3 п.11 постанови Кабінету Міністрів України №553, яке полягало у невиконанні вимог припису від 04.12.2018 року. За змістом акту перевірку проведено у присутності відповідача, яка відмовилась його підписувати. Акт містить відмітку про надіслання його копії відповідачу засобами поштового зв`язку 26.03.2019 року.
Крім того, 25.03.2019 року складено адресований відповідачу припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил – шляхом добровільного виконання знесення самочинно збудованих мансардного поверху та прибудови до житлового будинку у строк до 27.05.2019 року та у відповідності із ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Також 25.03.2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене абз.1 ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вищевказані акт, припис і протокол отримані відповідачем 29.03.2019 року.
За результатами перевірки винесено постанову № 16/167/01-22 по справі про адміністративне правопорушення від 01.04.2019 року, якою накладено штраф на ОСОБА_1 у сумі 5100,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП (невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду).
14.06.2019 року на підставі наказу управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради № 118 від 03.06.2019 року «Про проведення позапланової перевірки» та направлення для проведення позапланової перевірки від 03.06.2019 року № 3-27 (строк дії направлення з 03 червня до 14 червня 2019 року), посадовою особою управління проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті будівництва: «Реконструкція житлового будинку з надбудовою мансардного поверху та будівництвом прибудови за адресою: АДРЕСА_1 », про що складено акт від 14.06.2019 року №3/27.
Цим актом встановлено, що вимоги припису від 25.03.2019 року не виконані і ОСОБА_1 не виконала в добровільному порядку знесення самочинно збудованих об`єктів, а саме мансардного поверху та прибудови до житлового будинку.
Наведені обставини стали підставою для звернення управління до суду із даним позовом.
Також судом установлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року у справі №766/7678/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправним і скасовано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.03.2019 року, який винесений відносно ОСОБА_1 головним спеціалістом УДАБК Херсонської міської ради Юдіним О.С.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до  статті 41 Конституції України  кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Так, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Колегією суддів встановлено, що управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради звернулась до суду з даним позовом, у якому заявлено вимоги до ОСОБА_1 про знесення мансардного поверху та прибудови до житлового будинку.  
В даному випадку, суб`єктом владних повноважень, за наслідком проведення перевірки спірного об`єкта будівництва встановлено, що відповідачем проведено на об`єкті будівельні роботи, а саме проведена реконструкція житлового будинку з надбудовою мансардного поверху та будівництвом прибудови за адресою: АДРЕСА_1 .
Між тим, як вбачається із вищевикладених вимог законодавства та відповідних нормативно-правових актів, пред`явленню управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради  позову про знесення самочинного будівництва передували такі дії:
1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;
2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;
3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.
В даному випадку, після виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, 04.12.2018 року особою, яка проводила перевірку, складено припис щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності – шляхом надання у строк до 04.02.2019 року до управління у встановленому законодавством порядку документи, що надають право на проведення будівельних робіт. Відповідач отримала цей припис 12.12.2018 року.
Крім цього, того ж дня відносно відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та за наслідками розгляду цього протоколу постановою начальника управління від 12.12.2018року №77/885/01-22 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5950,00 грн. за правопорушення, передбачене частиною 4 статті 96 КУпАП (порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва). Зазначену постанову відповідач отримала 12.12.2018 року, штраф нею сплачено 27.12.2018року.
В свою чергу, станом на момент закінчення наданого відповідачу строку та на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом, відповідачем не виконані вимоги припису в добровільному порядку.
З огляду на вищевикладені обставини управління звернулось до суду з позовом про знесення самочинного будівництва як того вимагає діюче законодавство.
Між тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції залишено поза увагою факт порушення будівельних норм і правил відповідачем.
В свою чергу, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
В даному випадку, як встановлено у ході проведеної перевірки, відповідачем не реєструвалось дозвільних документів на проведення будівельних робіт за спірною адресою.
При цьому, колегія суддів вважає, що проведення реконструкції житлового будинку, шляхом надбудови мансардного поверху та будівництвом прибудови без отримання необхідних дозвільних документів, безумовно є істотним порушенням вимог будівельного законодавства, яке виявлено у ході проведеної контролюючим органом перевірки.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження;  2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Частиною першою статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.
Частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України (ЦК України) встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За змістом частин 2-5 цієї ж статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК   разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що у зв`язку з реконструкцією житлового будинку з надбудовою мансардного поверху та будівництвом прибудови за адресою: АДРЕСА_1 істотно порушуються права та інтереси третьої особи – ОСОБА_2 , яка є власником суміжної земельної ділянки. Дані обставини були встановлені під час з`ясування обставин справи в суді апеляційної інстанції, проте не були взяти до уваги в суді першої інстанції. 
Так, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась із заявою до начальника управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради з проханням відтермінувати остаточний строк виконання припису щодо знесення самочинного будівництва, додатково повідомляла, що штраф нею сплачений.
На переконання колегії суддів дані обставини свідчать про те, що факт самочинного будівництва ОСОБА_1 не заперечується.
Колегія суддів враховує те, що вищезазначений припис був оскаржений та скасований в рамках судової справи № 766/7678/19. Проте, зауважує, що в рамках даної справи було встановлено недотримання відповідачем факту дотримання процедури проведення перевірки, у зв`язку з чим припис був скасований. При цьому сам факт самочинного будівництва сторонами не заперечувався.  
Колегія суддів наголошує, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надавати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
          Крім того, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд зазначає, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».
При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття» охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення   для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач-відповідач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
          У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).
          У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).
Відповідно до статті 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Так, враховуючи встановлені порушення, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги суб`єкта владних повноважень та зобов`язати відповідача знести самочинно збудований мансардний поверх та прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 .   
Відповідно до п.4 ч.1ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Тому, беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,  -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради - задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради.
Зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинно збудований мансардний поверх та прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ОСОБА_1 .   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.