ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 804/7602/16
адміністративне провадження № К/9901/32752/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» 
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Сафронова С.В., судді - Черпурнов Д.В., Мельник В.В.)
у справі №804/7602/16
за позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат»
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльності, 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - позивач, платник, Товариство, ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС України (далі - відповідач 1, контролюючий орган, СДПІ), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - відповідач 2, ГУ ДКС Укаїни у Дніпропетровській області) про визнання протиправною бездіяльності.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до приписів пунктів 200.18, 200.19 статті 200 Податкового кодексу України має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку, а протиправна бездіяльність контролюючого органу, зокрема, щодо непідготування та неподання розпоряднику бюджетних коштів висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», позбавила Товариство законного права на отримання всієї заявленої до бюджетного відшкодування суми. 

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року (головуючий суддя - Олійник В.М.) адміністративний позов задоволено повністю: 

-          визнано протиправною бездіяльність СДПІ щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», за березень 2015 року - 2436760,28 грн, за квітень 2015 року - 878626,36 грн, за травень 2015 року - 2725495,53 грн, за червень 2015 року - 59738,29 грн, за липень 2015 року - 393472,12 грн;

-          зобов`язано СДПІ надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за березень 2015 року - 2436760,28 грн, за квітень 2015 року - 878626,36 грн, за травень 2015 року - 2725495,53 грн, за червень 2015 року - 59738,29 грн, за липень 2015 року - 393472,12 грн;

-          присуджено на користь ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати у розмірі 2756,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань СДПІ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої, посилаючись на приписи пунктів 200.11, 200.21 статті 200 Податкового кодексу України, зазначив, що у разі невідповідності платника податку визначеним у пункті 200.19 статті 200 Податкового кодексу України критеріям та відсутності в нього права на автоматичне бюджетне відшкодування податку, контролюючий орган зобов`язаний протягом 17 календарних днів після граничного терміну подачі звітності повідомити платника податку про відповідне рішення та надати детальні пояснення і розрахунки за критеріями, значення яких не дотримано. При цьому, якщо контролюючий орган у встановлений термін не надіслав платнику податку зазначеного повідомлення, вважається, що такий платник відповідає критеріям для одержання права на автоматичне бюджетне відшкодування. Оскільки рішення про невідповідність платника визначеним у пункті 200.19 статті 200 Податкового кодексу України критеріям для автоматичного бюджетного відшкодування податку контролюючим органом не приймалося, а відповідач 1 не виконав покладеного на нього чинним законодавством обов`язку щодо формування та направлення у визначений законом строк розпоряднику бюджетних коштів висновку про відшкодування податку, Дніпропетровський окружний адміністративний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу СДПІ задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявлена Товариством сума бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 6494092,58 грн залишилася неузгодженою через відмову позивача надати на відповідний запит контролюючого органу необхідні первинні документи. З огляду на вищевикладене, наказом контролюючого органу № 68 від 04.11.2016 було призначено документальну позапланову перевірку, проведення якої не завершено на момент вирішення спору у цій справі. З огляду на вищевикладене, у контролюючого органу не виникло обов`язку з формування та направлення на адресу розпорядника бюджетних коштів висновку про відшкодування зазначеної суми ПДВ. Також апеляційний суд зазначив, що позивачем не надано суду доказів проведення з контролюючим органом звірки вже відшкодованої суми ПДВ та залишку суми заборгованості бюджету, а також наголосив на зміні передбаченої законодавством процедури відшкодування ПДВ.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2016. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що на момент звернення до суду з цим адміністративним позовом Товариство не отримувало від контролюючого органу рішення про невідповідність критеріям, визначеним у пункті 200.19 статті 200 Податкового кодексу України, та детальних пояснень і розрахунків за критеріями, значення яких недотримано платником, а тому останній має право на автоматичне бюджетне відшкодування, оскільки повністю відповідає вимогам пункту 200.19  статті 200 Податкового кодексу України. При цьому, відповідач 1 в порушення податкового законодавства не виконав покладеного на нього обов`язку, а саме у визначений законом строк не сформував та не подав розпоряднику бюджетних коштів висновок про бюджетне відшкодування ПДВ. 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України віл 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою платника.

Від відповідачів відзивів на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

03 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем у період березень - липень 2015 року подано податкові декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року (декларація № 9070446644 від 16.04.2015), за квітень 2015 року (декларація № 9100958751 від 20.05.2015), за травень 2015 року (декларація № 9128074243 від 19.06.2015), за червень 2015 року (декларація №9152925773 від 20.07.2015), за липень 2015 року (декларація №9175703329 від 20.08.2015).

До зазначених декларацій позивач додав заяви про повернення сум бюджетного відшкодування, зокрема: за березень 2015 року у розмірі 98172516,00 грн (з них відшкодовано 95735755,72 грн); за квітень 2015 року у розмірі 78384583,00 грн, (з них відшкодовано 74106191,22 грн); за травень 2015 року у розмірі 81896116,00 грн, (з них відшкодовано 79170620,47 грн), за червень 2015 року у розмірі 89087960,00 грн (з них відшкодовано 89028221,71 грн), за липень 2015 року 41736045,00 грн (з них відшкодовано 41342572,88 грн).

Посадовими особами контролюючого органу проведено камеральні перевірки даних, задекларованих Товариством у податковій звітності податку на додану вартість за березень, квітень, травень, червень, липень 2015 року 

У подальшому, відповідач 1 сформовав та направив на адресу Товариства письмові запити від 20.10.2015 № 10949/10/28-01-51-03 та від 11.05.2016 № 9476/10/28-01-51-03 про надання документів з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами, на які Товариство відмовилось надавати підтверджуючі документи.

З метою отримання інформації щодо недоотримання всієї заявленої суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню позивач звернувся до СДПІ із запитами №52-70/4822 від 13.06.2016 та №52-70/7072 від 30.08.2016 про надання інформації та пояснень щодо недоотримання заявленого бюджетного відшкодування на загальну суму 5818591,42 грн. Також позивач звернувся із аналогічним запитом №52-70/7074 від 30.08.2016 до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України).

Наказом СДПІ від 04.11.2016 №68 призначено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства.

Листом від 22.09.2016 №31336/7/99-99-12-03-02-37 ДФС України зобов`язала розглянути звернення позивача та надати обґрунтовану відповідь.

Листом від 03.10.2016 №727/10/28-01-14-10 СДПІ повідомила, що на даний час триває відпрацювання інформації про можливі порушення ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» податкового законодавства на загальну суму 5818591,42 грн. При цьому, контролюючий орган зазначив, що питання щодо відшкодування сум ПДВ за періоди: березень, квітень, травень, червень, липень, березень 2016 року буде вирішено після вжиття контрольно-перевірочних заходів щодо відпрацювання господарських операцій ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» з суб`єктами господарювання ризикової категорії відповідно до пункту 200.11 статті 200 Податкового кожексу України.

У зв`язку з вищевикладеним, контролюючим органом не вживались визначені податковим законодавством заходи, зокрема, щодо формування та надання розпоряднику бюджетних коштів висновку про бюджетне відшкодування ПДВ за березень 2015 року у розмірі 2436760,28 грн, за квітень 2015 року у розмірі 878626,36 грн, за травень 2015 року у розмірі 2725495,53 грн, за червень 2015 року у розмірі 59738,29 грн, та за липень 2015 року у розмірі 393472,12 грн.

Вважаючи бездіяльність контролюючого органу щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», за березень 2015 року - 2436760,28 грн, квітень 2015 року - 878626,36 грн, травень 2015 року - 2725495,53 грн, червень 2015 року - 59738,29 грн, липень 2015 року - 393472,12 грн, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюються статтею 200 ПК України.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктом 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктом 200.11 статті 200 ПК України встановлено, що за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 200.12. 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно з пунктом 200.15 статті 200 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 200.18 статті 200 ПК України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті, подали відповідну заяву та відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті, мають право на автоматичне бюджетне відшкодування податку.

Автоматичне бюджетне відшкодування здійснюється за результатами камеральної перевірки, яка проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним терміном отримання податкової декларації, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу.

Контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів після закінчення перевірки надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає автоматичному відшкодуванню з бюджету.

Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, надає платнику податку суму автоматичного бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом трьох операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Пунктом 200.19 статті 200 ПК України визначено критерії, яким одночасно мають відповідати платники для отримання автоматичного бюджетного відшкодування податку.

Згідно з пунктом 200.20 статті 200 ПК України Порядок визначення відповідності платника податку критеріям, зазначеним у пункті 200.19 цієї статті, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Визначення відповідності платника податку зазначеним критеріям проводиться в автоматизованому режимі протягом 15 календарних днів після граничного терміну подачі звітності.

Відповідно до пункту 200.21 статті 200 ПК України у разі невідповідності за висновком контролюючого органу платника податку визначеним цією статтею критеріям та відсутності в такого платника права на автоматичне бюджетне відшкодування податку контролюючий орган зобов`язаний протягом 17 календарних днів після граничного терміну подачі звітності повідомити платника податку про відповідне рішення та надати детальні пояснення і розрахунки за критеріями, значення яких не дотримано. Відповідне рішення може бути оскаржене платником податку у встановленому порядку.

Якщо контролюючий орган у встановлений термін не надіслав платнику податку зазначеного повідомлення, вважається, що такий платник відповідає критеріям для одержання права на автоматичне бюджетне відшкодування податку.

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення (пункт 200.23 статті 200 ПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки рішення про невідповідність платника визначеним у пункті 200.19 статті 200 ПК України критеріям для автоматичного бюджетного відшкодування податку контролюючим органом не приймалося, позивач є таким, що має право на автоматичне бюджетне відшкодування ПДВ, а тому відповідач 1 допустив протиправну бездіяльність, зокрема, не виконав покладеного на нього чинним законодавством обов`язку щодо формування та направлення у визначений законом строк розпоряднику бюджетних коштів висновку про відшкодування податку.

Натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказав, що заявлена Товариством сума бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 6494092,58 грн є неузгодженою, а тому у контролюючого органу не виникло обов`язку щодо формування та направлення на адресу розпорядника бюджетних коштів висновку про відшкодування зазначеної суми ПДВ. 

Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки, як зазначалося вище, посадовими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Товариством у податковій звітності податку на додану вартість за березень, квітень, травень, червень, липень 2015 року. Крім того, наказом СДПІ від 04.11.2016 №68 призначено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства.

Акти, складені контролюючим органом за результатами проведення зазначених перевірок у матеріалах справи відсутні. Також судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не з`ясовано результатів здійснення відповідачем 1 відповідних заходів контролю, що, на переконання Суду, є обов`язковим для з`ясування фактичних обставин справи, зокрема, щодо узгодженості спірної суми заявленого Товариством до бюджетного відшкодування ПДВ.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили при цьому фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року скасувати, справу №804/7602/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова