ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/3170/20	
(суддя Пасічник Ю.П., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою   Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 340/3170/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маслозавод південна олія» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                                      ВСТАНОВИВ: 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маслозавод південна олія» 12 серпня 2020 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, згідно з яким, просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем 11.01.2020 року податкові повідомлення-рішення №00000010504 та № 00000020504.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, щодо заниження ним податку на додану вартість та завищення суми від`ємного значення податку на додану вартість які ґрунтуються на тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали нереальний характер та непідтверджені первинними документами є безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року  адміністративний позов задоволено повністю. 
Рішення суду мотивовано тим, що суд не вбачає підстав для висновку про відсутність фактичного переміщення товару між позивачем та його контрагентами протягом перевіряємого періоду, для формування податкового кредиту достатньо податкової накладної, відповідачем не доведено правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, «неправильного та неповного дослідження доказів наданих відповідачем». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі відтворює зміст акта перевірки, відзиву на позов та доводів викладених в ньому щодо нереальності спірних господарських операцій позивача з його контрагентами на які суд не звернув уваги та не надав їм оцінку.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував щодо її задоволення, враховуючи те, що строк звернення до суду з позовом не є пропущеним на підставі положень Закону України №540-ІХ від 30.03.2020р, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем у період з 25.11.2019 р. по 29.11.2020 р. було проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю “Маслозавод південна олія” з питань правильності нарахування, обчислення та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ “Агромакс-Люкс” за червень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року, ТОВ “Ароса пром” за травень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року, ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” за травень 2019 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року 
За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено акт № 36/11-28-05- 04/41424245 від 06.12.2019 року (далі – акт перевірки), яким встановлено відсутність фактичного переміщення товару від ТОВ “Агромакс-Люкс”, ТОВ “Ароса пром”, ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” до позивача, що ґрунтується на аналізі відомостей узагальненої податкової інформації, складеної контролюючими органами на обліку яких перебувають контрагенти позивача (ТОВ “Агромакс-Люкс” ТОВ “Промислова група “Схід ресурс”) (т.1 а.с.227-240) та первинної документації щодо господарських взаємовідносин з цими контрагентами (т.1 а.с.19-25).
За висновками цього акта визначено наступні порушення:
-п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України в результаті чого відповідач визначив заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 5 750 120,00 грн., в т.ч. за податкові періоди: за травень 2019 року на суму 2 586 086,00 грн., за червень 2019 року на суму 3 164 034,00 грн.;
-завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200і розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-19.1), яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (рядок 20.1 рядку 20 декларації) на загальну суму 1 074 813,00 грн. за червень 2019 року;
-завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на загальну суму 4 892,00 грн. за червень 2019 року (т.1 а.с. 11-36).
На підставі висновків, викладених в акті перевірки, 11.01.2020 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 00000010504, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 7 187 650,00 грн. (з них за податковими зобов`язаннями - 5 750 120,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 437 530,00 грн.) (т.1 а.с.40);
- № 00000020504, яким визначене завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 4 892,00 грн. та завищення від`ємного значення, яку зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 1 074 813,00 грн. (т.1 а.с.41).
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України (далі – ПК). Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.
Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. 
Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. 
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. 
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. 
Відповідно до наведеного вище визначенні господарські операції пов`язані не з фактом підписання договорів, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (далі - ПК).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. 
Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що протягом перевіреного періоду позивач мав взаємовідносини з контрагентами - ТОВ “Агромакс-Люкс”, ТОВ “Ароса пром”, ТОВ “Промислова група “Схід ресурс”.
Так 12.06.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ “Агромакс-Люкс” (постачальник) м. Боярка був укладений договір поставки №С-12/06, предметом постачання за яким є насіння соняшнику (т.1 а.с.43-48).
На підтвердження виконання умов цього договору його сторонами було складено: акт приймання передачі товару від 17.06.2019р. (т.1 а.с.49), видаткові накладні (т.1 а.с.50,52,54,56, 58,60,62,64 66,68,70,72,74,76,78).
На вартість поставленого товару ТОВ “Агромакс-Люкс” виписано позивачеві податкові накладні, реєстрація яких здійснена постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних (т. 1 а.с.51,53,55,57,59,61,63,65,67,69,71,73,75,77,79).
На підставі вказаних податкових накладних позивачем здійснено відображення їх цифрових показників у декларації з ПДВ за червень 2019 р (т. 1 а.с.127-132).
Проте, на думку колегії суддів, зазначені документи є формально складеними з метою штучного формування податкового кредиту враховуючи наступне. 
1). Так, згідно з п. 1.1 договору поставки №С-12/06 від 12.06.2019 р між позивачем (покупець) та ТОВ “Агромакс-Люкс” (постачальник), постачальник зобов`язався поставити позивачу товар – насіння соняшнику, українського походження, а позивач прийняти і оплатити кожну партію товару. 
Між тим, згідно з актом перевірки, що не заперечується сторонами по справі, зазначена суттєва умова цього договору у вигляді оплати товару не виконана, оплата позивачем товару в сумі 25462432,80 грн не здійснена. 
Крім того, з актом №1 прийому-передачі товару до цього договору умови поставки: EXW (термін Інкотермс), що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
Також, згідно з п.4.2 договору поставки №С-12/06 12.06.2019р. товар який є предметом цього договору передається від постачальника до покупця безпосередньо на місці зберігання, адреса місця зберігання (місця поставки) кожної партії товару зазначається (вказується) у відповідному додатку на таку партію товару. 
Однак, ні під час перевірки, ні під час розгляду справи у суді, позивач заперечуючи проти висновків контролюючого органу щодо нездійснення поставки товару не надав жодних доказів передачі йому товару на підприємстві ТОВ “Агромакс-Люкс” чи в іншому названому місці, зазначення адреси місця зберігання (місця поставки) кожної партії товару у відповідному додатку на таку партію товару, а також доказів отримання товару після здійснення його перевезення контрагентом, або доказів самостійного перевезення придбаного товару. 
При цьому представник позивача, під час судових засідань в суді апеляційної інстанції не зміг надати пояснення яким видом транспорту було здійснено перевезення 2666 тон насіння.
В акті приймання передачі товару від 17.06.2019р. у видаткових накладних також відсутні данні щодо місця зберігання або отримання товару.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що п. 3.1 вказаного договору поставки передбачено, що якість товару повинна відповідати ДСТУ 4694:2006 та підтверджуватись посвідченням якості виробника, проте під час перевірки позивачем документів на підтвердження отримання товару саме з такою якістю надано не було, а надані суду апеляційної інстанції посвідчення про якість виготовлені ТОВ «ЛІЛІЯ ТИГРІ» вже після отримання позивачем товару не є посвідченням якості виробника товару, як це зазначено в умовах договору. 
Водночас, відповідно до п.4.9.1 зазначеного договору поставки, передбачено для здійснення відвантаження партії товару направлення позивачем письмових повідомлень які повинні відповідати умовам визначеним у  п.4.9.2 цього договору, проте такі повідомлення під час перевірки позивачем контролюючому органу не надавалась, їх відсутність під час судового розгляду позивачем не заперечувалась.
З огляду на викладене, також заслуговують на увагу висновки відповідача викладені в акті перевірки щодо відсутності у ТОВ “Агромакс-Люкс” трудових, матеріально-технічних ресурсів для здійснення такої господарської операції в такі стислі строки та в такому значному обсязі, що підтверджується узагальненою податковою інформацією щодо ТОВ “Агромакс-Люкс” (т.2 а.с. 169). 
Враховуючи зазначені обставини у сукупності в тому числі висновки контролюючого органу щодо неможливості ТОВ “Агромакс-Люкс” фактично здійснювати спірну господарську операцію з урахуванням її обсягу, віддаленості контрагентів одного від одного, відсутності матеріально-технічної бази, часу виконання умов договору та особливостей його виконання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її не здійснення між цими особами.
2). 7.05.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ “Ароса пром” (постачальник) м. Маріуполь був укладений договір поставки №П-70519, предметом постачання за яким є насіння соняшнику (т.1 а.с.80-85).
На підтвердження виконання умов цього договору його сторонами було складено: акт приймання передачі від 17.05.2019 р (т.1 а.с.86), видаткові накладні (т.1 а.с.87,89,91,93,95,97,99).
На вартість поставленого товару ТОВ “Ароса пром” виписано позивачеві податкові накладні, реєстрація яких здійснена постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.1 а.с.88,90,92, 94,96,98,100).
На підставі вказаних податкових накладних позивачем здійснено відображення їх цифрових показників у декларації з ПДВ за червень 2019 р (т.1 а.с.127-132).
Проте, на думку колегії суддів, зазначені документи є формально складеними з метою штучного формування податкового кредиту враховуючи наступне. 
Так, згідно з п. 1.1 договору поставки №П-70519 від 07.05.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ “Ароса пром”  (постачальник), постачальник зобов`язався поставити позивачу товар – насіння соняшнику, українського походження, а позивач прийняти і оплатити кожну партію.
Між тим, згідно з актом перевірки, що не заперечується сторонами по справі, зазначена суттєва умова цього договору у вигляді оплати товару не виконана, оплата позивачем товару в сумі 11370036,38 грн не здійснена. 
Згідно з актом №1 прийому-передачі товару до цього договору умови поставки: EXW (термін Інкотермс), що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
Також, згідно з п.4.2 договору поставки №П-70519 від 07.05.2019р. товар який є предметом цього договору передається від постачальника до покупця безпосередньо на місці зберігання, адреса місця зберігання (місця поставки) кожної партії товару зазначається (вказується) у відповідному додатку на таку партію товару. 
Однак, ні під час перевірки, ні під час розгляду справи у суді, позивач заперечуючи проти висновків контролюючого органу щодо нездійснення поставки товару не надав жодних доказів передачі йому товару на підприємстві ТОВ “Ароса пром” чи в іншому названому місці, зазначення адреси місця зберігання (місця поставки) кожної партії товару у відповідному додатку на таку партію товару, а також доказів отримання товару після здійснення його перевезення контрагентом, або доказів самостійного перевезення придбаного товару.  
При цьому, представник позивача, під час судового засідання не зміг надати пояснення яким видом транспорту було здійснено перевезення 1200 тон насіння.
В акті приймання передачі товару від 17.05.2019р. у видаткових накладних також відсутні данні щодо місця зберігання або отримання товару.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що п. 3.1 вказаного договору поставки передбачено, що якість товару повинна відповідати ДСТУ 4694:2006 та підтверджуватись посвідченням якості виробника…, проте під час перевірки позивачем документів на підтвердження отримання товару саме з такою якістю надано не було, а надані суду апеляційної інстанції посвідчення про якість виготовлені ТОВ «ЛІЛІЯ ТИГРІ» вже після отримання позивачем товару не є посвідченням якості виробника товару, як це зазначено в умовах договору. Крім того такі документи контролюючому органу під час перевірки не надавались. 
Водночас, відповідно до п.4.9.1 зазначеного договору поставки, передбачено для здійснення відвантаження партії товару направлення позивачем письмових повідомлень які повинні відповідати умовам визначеним у  п.4.9.2 цього договору, проте такі повідомлення під час перевірки позивачем контролюючому органу не надавалась, їх відсутність під час судового розгляду позивачем не заперечувалась.
З огляду на викладене, також заслуговують на увагу висновки відповідача викладені в акті перевірки щодо відсутності у ТОВ “Ароса пром” трудових, матеріально-технічних ресурсів для здійснення такої господарської операції що підтверджується узагальненою податковою інформацією щодо ТОВ “Ароса пром”  (т.2 а.с. 133). 
Враховуючи зазначені обставини у сукупності в тому числі висновки контролюючого органу щодо неможливості ТОВ “Ароса пром” фактично здійснювати спірну господарську операцію з урахуванням її обсягу, віддаленості контрагентів одного від одного, відсутності матеріально-технічної бази, часу виконання умов договору та особливостей його виконання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її не здійснення між цими особами.
3). 26.04.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” (постачальник) був укладений договір поставки №П-3535, предметом постачання за яким є насіння соняшнику (т.1 а.с.101-106,108).
На підтвердження виконання умов цього договору його сторонами було складено: акти приймання передачі від 03.05.2019р. 16.05.2019р., 17.05.2019р. (т.1 а.с.107,109-111), видаткові накладні (т.1 а.с.112,114,116,118).
На вартість поставленого товару ТОВ “Промислова група “Схід ресурс”  виписано позивачеві податкові накладні, реєстрація яких здійснена постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.1 а.с.113,115,117,119).
На підставі вказаних податкових накладних позивачем здійснено відображення їх цифрових показників у декларації з ПДВ за червень 2019р. (т.1 а.с.127-132).
Проте, на думку колегії суддів, зазначені документи є формально складеними з метою штучного формування податкового кредиту враховуючи наступне. 
Так, згідно з п. 1.1 договору поставки №П-3535 від 26.04.2019р. між позивачем (покупець) та ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” (постачальник) м. Суми, постачальник зобов`язався поставити позивачу товар – насіння соняшнику, українського походження, а позивач прийняти і оплатити кожну партію.
Між тим, згідно з актом перевірки, що не заперечується сторонами по справі, така суттєва умова цього договору як оплата товару позивачем не виконана, оскільки замість оплати в сумі 4146479,82 грн вона здійснена у незначній частині, а саме у розмірі 172125 грн., заборгованість складає 3974354,82 грн.
Крім того, згідно з актом №1 прийому-передачі товару до цього договору умови поставки: EXW (термін Інкотермс), що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
Також, згідно з п.4.2 договору поставки №П-3535 від 26.04.2019р. товар який є предметом цього договору передається від постачальника до покупця безпосередньо на місці зберігання, адреса місця зберігання (місця поставки) кожної партії товару зазначається (вказується) у відповідному додатку на таку партію товару. 
Однак, ні під час перевірки, ні під час розгляду справи у суді, позивач заперечуючи проти висновків контролюючого органу щодо нездійснення поставки товару не надав жодних доказів передачі йому товару на підприємстві ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” чи в іншому названому місці, зазначення адреси місця зберігання (місця поставки) кожної партії товару у відповідному додатку на таку партію товару, а також доказів отримання товару після здійснення його перевезення контрагентом, або доказів самостійного перевезення придбаного товару. 
При цьому, представник позивача, під час судового засідання не зміг надати пояснення яким видом транспорту було здійснено перевезення 434,15 тон насіння.
В актах приймання передачі-товару від 03.05.2019р. 16.05.2019р., 17.05.2019р. та у видаткових накладних також відсутні данні щодо місця зберігання або отримання товару.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що п. 3.1 вказаного договору поставки передбачено, що якість товару повинна відповідати ДСТУ 4694:2006 та підтверджуватись посвідченням якості виробника, проте під час перевірки позивачем документів на підтвердження отримання товару саме з такою якістю надано не було, а надані суду апеляційної інстанції посвідчення про якість виготовлені ТОВ «ЛІЛІЯ ТИГРІ» вже після отримання позивачем товару не є посвідченням якості виробника товару, як це зазначено в умовах договору. Крім того, такі документи контролюючому органу під час перевірки не надавались. 
Водночас, відповідно до п.4.9.1 зазначеного договору поставки, передбачено для здійснення відвантаження партії товару направлення позивачем письмових повідомлень які повинні відповідати умовам визначеним у  п.4.9.2 цього договору, проте такі повідомлення під час перевірки позивачем контролюючому органу не надавалась, їх відсутність під час судового розгляду позивачем не заперечувалась.
З огляду на викладене, також заслуговують на увагу висновки відповідача викладені в акті перевірки щодо відсутності у ТОВ “Промислова група “Схід ресурс”трудових, матеріально-технічних ресурсів для здійснення такої господарської операції що підтверджується узагальненою податковою інформацією щодо ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” (т.2 а.с. 174б). 
Враховуючи зазначені обставини у сукупності в тому числі висновки контролюючого органу щодо неможливості ТОВ “Промислова група “Схід ресурс” фактично здійснювати спірну господарську операцію з урахуванням її обсягу, віддаленості контрагентів одного від одного, відсутності матеріально-технічної бази, часу виконання умов договору та особливостей його виконання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її не здійснення між цими особами.
Разом з цим судом встановлено, що зазначений у перелічених видаткових накладних товар було використано позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується наявністю договору переробки насіння соняшнику від 01.03.2019р. №0103/1П укладеного між позивачем та ТОВ “Лілія-Тигрі” та доказів його виконання сторонами (т. 1 а.с.137-157).
Отриману олію внаслідок переробки насіння соняшнику, поставлено позивачем:
- ТОВ “Прикарпатський торговий дім”, що підтверджується договором поставки від 13.06.2019р. №П-13/06 та документами на підтвердження його виконання (т. 1 а.с.158-181);
- ТОВ “АБ Плюс”, що підтверджується договором поставки від 17.05.2019р. №П-11/10 та документами на підтвердження його виконання (т. 1 а.с.182-211).
Факт укладення та виконання позивачем вищевказаних договорів на переробку насіння соняшнику та постачання продукту переробки, відповідачем не заперечується та не спростовується.
Враховуючу перелічені обставини у сукупності  суд апеляційної інстанції погоджується з висновками відповідача про відсутність фактичного переміщення товару між позивачем та його контрагентами, та як наслідок обґрунтованості та правильності висновку відповідача щодо відсутності факту реального вчинення позивачем спірних господарських операцій з зазначеними контрагентами-постачальниками. Первинні документи позивача щодо придбання товарів не опосередковуються реальним рухом активів, а отже вони не можуть бути підставою для формування показників податкової звітності.
З огляду на це колегія суддів вважає, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 11.01.2020 року № 00000010504, № 00000020504 є правомірними та скасуванню не підлягають.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зазначений обов`язок відповідач виконав. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення позову при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови якою у задоволені позову слід відмовити повністю.
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 2, 4 статті 317,  статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №340/3170/20 – скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позову відмовити повністю. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 22 квітня 2021 року.
Повне судове рішення складено 27 квітня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко