КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№22-ц/824/7979/2021                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа № 2-329/13
 
10 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Левенця Б.Б.    
                                    - Борисової О.В.
при секретарі             - Гребнєву Є.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Клімушева Євгенія Володимировича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2013 року, постановлене під головуванням судді Заріцького С.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві про скасування усиновлення,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
07 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до  ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції про скасування усиновлення.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що його рідними батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . У 1995 році він був усиновлений новим чоловіком його матері ОСОБА_3 .
30 серпня 1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського району м. Києва йому було видане нове свідоцтво про народження, в якому його батьком був зазначений відповідач.
 Сімейні відносини між ним та відповідачем не склались у зв`язку з постійними сварками, відсутністю діалогу в родині. В подальшому шлюб між його матір`ю та відповідачем було розірвано.
З огляду на вище викладене, просив суд, на підставі ст. 238 Сімейного Кодексу України, скасувати усиновлення ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та присвоїти позивачу прізвище, по батькові, які мав до усиновлення- ОСОБА_5 .
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції про скасування усиновлення, задоволено.
Скасовано усиновлення ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .
Присвоєно ОСОБА_7 прізвище, по батькові, які мав до усиновлення- ІНФОРМАЦІЯ_6Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвокат Клімушев Євгеній Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2013 року та ухвалите нове судове рішення про залишення без задоволення позовних вимог    ОСОБА_2 .
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.
Зазначає що, вказане рішення суду  впливає на права та обов`язки  ОСОБА_1 , який є біологічним батьком  позивача, так як оскаржуваним рішенням скасовано усиновлення позивача відповідачем ОСОБА_3 та  присвоєно  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  прізвище та по батькові, які він мав до усиновлення - ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто,  прізвище  та по батькові його біологічного  батька  ОСОБА_1 . Внаслідок  чого у них виникають взаємні права та обов`язки, як у батька та сина.
 Посилається  на те що,  він не був залучений до участі у розгляді даної справи, а тому не міг подати свої доводи та заперечення. Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що усиновлення позивача відбулося до його повноліття, тобто, мало місце усиновлення неповнолітньої дитини, а тому скасування такого усиновлення можливо лише у випадках встановлення факту, передбаченого ч. 1 ст. 228 СК України.
Зі змісту судового рішення та свідоцтва про народження серія № НОМЕР_1 від 18 травня 1984 року вбачається, що усиновлення позивача відбулось у 1995 році, коли дитині було 11 років, тобто, до досягнення повноліття.
Звертає увагу, що виключною підставою для усиновлення після досягнення дитиною повноліття може бути лише протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача, яка загрожує життю та здоров`ю усиновленого, усиновлювача чи іншого члена сім`ї.
З огляду на те, що  усиновлення позивача відбулось до досягнення ним повноліття, судом першої інстанції не було встановлено існування протиправної поведінки усиновленого, усиновлювача, що загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї, а  тому  відсутні  підстави для скасування усиновлення. Суд першої інстанції  вказаних обставин  не врахував та ухвалив рішення  при неповному з`ясуванні дійсних обставин справи та з порушенням вимог матеріального  права.
10 червня 2021 року  до апеляційного суд надійшов  відзив  представника  позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 )  адвоката Тирсіна  Ярослава Романовича, в якому  він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Зазначає, що доводи апеляційної скарги правильності висновку суду першої інстанції не спростовують. Вважає, що  хоча суд формально і послався в рішенні на ч.3 ст.238 СК України, яка визначає порядок скасування усиновлення повнолітньої  дитини, рішенням суду  було ефективно захищено права та інтереси  позивач, адже  по суті рішення прийнято правильно.  З матеріалів справи вбачається, що  відносини між  позивачем та відповідачем не склались через постійні сварки, відсутність діалогу в родині, відсутність обопільної поваги, що стало причиною відсутності сімейного зв`язку  в формально існуючій сім`ї. Шлюб між матір`ю  позивача та відповідачем було розірвано  рішення Шевченківського  районного суд м.Києва від  28 травня 2010 року. 
Зазначає, що відносини між позивачем та відповідачем  погіршились і у зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу  між матір`ю позивач  та відповідачем , останній створював загрозу життю та здоров`ю його матері. Так, 11 травня 2011 року   в приміщенні ресторану  " За двома зайцями "  між матір`ю позивача ОСОБА_10 та відповідачем виникла сварка, під час якої відповідач завдав  ОСОБА_4   легкі тілесні ушкодження .
Звертає увагу суд на ту обставину, що апеляційна скарга була подана на рішення суду першої інстанції  через вісім років після його ухвалення, а тому поновлення строку на його оскарження  порушує принцип правової визначеності. Повноваження  вищих судових органів  стосовно перегляду  судових рішень мають реалізовуватись для виправлення  судових помилок та недоліків судочинства, але не для  нового судового розгляду.
В судовому  засіданні представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвокат Клімушев Євгеній Володимирович повністю підтримав доводи  апеляційної скарги та просив  її задовольнити.
Представник  позивача   ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 )  адвокат Тирсін  Ярослав  Романович  в судовому засіданні  проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити  без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.
Відповідач ОСОБА_3   та  представник третьої особи: Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві  в судове засідання повторно не з'явились,  повідомлялись про розгляд справи, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Оскаржуваним рішенням суд вирішив  питання  про права та обов'язки  ОСОБА_1 , так як він є біологічним батьком позивача  ОСОБА_2 і внаслідок скасування усиновлення  позивача   відповідачем ОСОБА_3 , вказаним рішенням відновлені  права та обов'язки  позивача ОСОБА_2   та апелянта  ОСОБА_1 , як батька та сина. 
 Судом встановлено, що 30 серпня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва було видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серія НОМЕР_2 . Батьками  ОСОБА_2 зазначені ОСОБА_11 та ОСОБА_4 . (а.с. 9)
З витягу з  Державного реєстру актів  цивільного стану  громадян про внесення  до актового запису змін ( доповнень)  вбачається, що до актового запису про народження  № 800 від 18  травня 1984 року  на підставі  рішення  Виконавчого комітету Печерської  районної ради  м.Києва про усиновлення № 470 від 11 серпня 1995 року було внесено зміни у відомості про дитину:  прізвище  ІНФОРМАЦІЯ_7 змінено на  ІНФОРМАЦІЯ_7 , по батькові змінено ІНФОРМАЦІЯ_7 на ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відомості про батька  змінено:  прізвище  ОСОБА_1 на ОСОБА_3 ,  власне ім'я  ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_3 ,  по батькові  ОСОБА_1 змінено на  ОСОБА_3 ,  дата народження батька змінена з  ІНФОРМАЦІЯ_9 року на  ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рішенням  Шевченківського районного суду м.Києва від 28 травня 2010 року  розірвано шлюб між ОСОБА_4   та ОСОБА_3 ( копія вступної та резолютивної частини  рішення суду а.с. 5).
З копії ухвали  Шевченківського районного суду м.Києва від  27 грудня 2011 року вбачається, що судом було визнано мирову угоду, укладену між  ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо поділу  майна  подружжя. ( а.с. 6). 
 29 серпня 2012 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гунько І.І. було засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 на заяві, якою ОСОБА_3 надав свою згоду на скасування усиновлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був ним усиновлений 30 серпня 1995 року  і на зміну ним прізвища та по батькові. (а.с. 7)
Задовольняючи  позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції про скасування усиновлення, скасовуючи  усиновлення ОСОБА_3 ОСОБА_2 , присвоюючи ОСОБА_2 прізвище, по батькові, які мав до усиновлення- ОСОБА_5 , суд першої інстанції посилався на те, що відносини між позивачем та відповідачем  не склались через постійні сварки, відсутність діалогу в родині між позивачем та відповідачем, виникненню якого заважала обопільна відсутність поваги. З поданої відповідачем  заяви  вбачається, що він не  заперечує проти  скасування усиновлення, а тому наявні визначені  ч.3 ст. 238 Сімейного  Кодексу України підстави для  скасування  усиновлення повнолітньої  особи.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як  вони  не ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи,  наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказах  та вимогах  матеріального права, з огляду на наступне.
Згідно вимог  ч.1 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством,  на психічну  чи  іншу  тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися,  незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських  обов`язків. 
Відповідно до ч.2 ст.  238 СК України скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.
З наданих суду  доказів вбачається, що позивач  був усиновлений  відповідачем  на підставі на підставі  рішення  Виконавчого комітету Печерської  районної ради  м.Києва про усиновлення № 470 від 11 серпня 1995 року,час усиновлення він був неповнолітнім, йому виповнилось 11 років.
На час звернення до суду з вимогою про скасування усиновлення позивач є повнолітнім та досяг  двадцятивосьмирічноговіку.
Наведене свідчить, що у цьому випадку усиновлення може бути скасовано лише у разі, якщо протиправна поведінка усиновленого,усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.
Протиправна поведінка як з боку усиновлювача, так і з боку усиновленого для скасування усиновлення повинна бути наявна, доведена.
Згідно вимог  ст.60 ЦПК України ( в редакції, чинній на час  вирішення справи судом) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог  ч.ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України ( в діючій редакції),  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
 Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
На підтвердження своїх доводів про те, що між ним та відповідачем постійно виникають сварки, відсутній діалог позивач надав  до суду  лише копію  вступної та резолютивної частини рішення  Шевченківського районного суду м.Києва від 28 травня 2010 року, яким шлюб між  його матір`ю. ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано, та копію ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від  27 грудня 2011 року про визнання судом мирової угоди, укладеної між  ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо поділу  майна  подружжя.
З огляду на зазначене,  колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відносини між позивачем та відповідачем  не склались через постійні сварки, відсутність діалогу в родині між позивачем та відповідачем, виникненню якого заважала обопільна відсутність поваги, не ґрунтується  на даних та досліджених в судовому засіданні доказах, а тому є припущенням, а рішення суду не може грунтуватись на  припущеннях. Розірвання шлюбу між матір`ю усиновленої  особи та  усиновлювачем не є визначено ст. 238 СК України підставою  для  скасування  усиновлення після досягнення дитиною повноліття, а тому   посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на вказану обставину є  безпідставним.
Позивачем не надано суду доказів  на підтвердження  того, що протиправна поведінка  усиновлювача   ОСОБА_3 загрожує життю, здоров`ю усиновленого або інших членів сім`ї, а тому відсутні визначені ч.2 ст.  238 СК України правові  підстави для скасування усиновлення після досягнення дитиною повноліття.
Помилковим є висновок суду першої інстанції про  наявність  визначених  ч.3 ст. 238 СК України  підстав  для  скасування  усиновлення  позивач відповідачем, з огляду на  те, що відповідно до вимог ч.3 ст. 238 СК України за взаємною згодою  усиновлювача  і  усиновленого або на вимогуодного з них,  може  бути скасоване  усиновлення  повнолітньої  особи , якщо сімейні відносини між ними не склалися.  Позивач був усиновлений відповідачем, будучи неповнолітнім, тому  положення ч.3 ст.238 СК України до вказаних правовідносин застосовані  бути не можуть, а доводи апеляційної скарги  про  неправильність висновків суду першої інстанції та неправильне застосування судом  першої інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, є обґрунтованими. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Клімушева Євгенія Володимировича підлягає  задоволенню, рішення Вишгородського  районного суду  Київської області  від 16 січня  2013 року   підлягає скасуванню  з ухваленням нового судового рішення  про відмову  у  задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві про скасування усиновлення.
Керуючись ст. 238 СК України,ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
                                            п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Клімушева Євгенія Володимировича задовольнити.
Рішенням Вишгородського  районного суду  Київської області  від 16 січня  2013 року скасувати та ухвалити  нове судове рішення.
В задоволенні позову   ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві про скасування усиновлення, відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.  
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено  14 червня 2021 року.
        
         Головуючий:                                            Судді: