Постанова 
Іменем України 
01 червня 2021 року
м. Київ
судова справа № 753/19121/19
провадження № 51-5933км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,
захисника                                                     ОСОБА_6 ,
засуджених                                                 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,            
розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100020006348 від 26 серпня 2019 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 
2020 року, засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8  за ч. 2 ст. 307 КК України і призначено кожному з них покарання із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу 
у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_7 та ОСОБА_8  звільнено 
від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнано винуватими 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, 
за таких обставин.
24 серпня 2019 року приблизно о 22:00 ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_8 , за допомогою мобільного додатку «Телеграм» домовилися з не встановленою досудовим розслідуванням особою щодо незаконного придбання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, – канабісу. Після чого ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 цього ж дня приблизно о 23:00, перебуваючи 
на проїзній дорозі у м. Вишгороді (більш точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено), біля стовпа підібрали не встановлену досудовим розслідуванням кількість фасованих згортків із канабісом, які поклали у рюкзак ОСОБА_8 , тим самим незаконно придбали та стали зберігати з метою подальшого збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс.
Надалі 26 серпня 2019 року приблизно о 13:00  ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_8 , незаконно  перевезли вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб у метрополітені сполученням «Сирець – Червоний Хутір» з метою подальшого збуту шляхом здійснення схованок. 
Цього ж дня  ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно 
з ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік ст. м. «Бориспільська» в лісосмузі 
на відстані 160 метрів у напрямку ст. м. «Червоний Хутір» у м. Києві, під металевою решіткою вентиляційної споруди заховали один згорток, що містить пакет 
з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору масою 2 г, 
що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, – канабісом масою 1,8 г, тим самим почали умисно незаконно зберігати зазначений особливо небезпечний наркотичний засіб у вказаному місці з метою збуту 
до моменту вилучення цього ж дня працівниками поліції в ході огляду місця події.
Також зазначеного дня  ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік ст. м. «Бориспільська» 
в лісосмузі на відстані 150 метрів у напрямку ст. м. «Червоний Хутір» у м. Києві, 
у землі біля дерев`яного стовпчика заховали один пакет із подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору масою 0,93 г, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, – канабісом масою 0,89 г, тим самим почали умисно повторно незаконно зберігати зазначений особливо небезпечний наркотичний засіб у вказаному місці з метою збуту 
до моменту вилучення цього ж дня працівниками поліції в ході огляду місця події.
Того ж дня о 16:00 у лісовій зоні на вул. Бориспільській у м. Києві  (100 метрів 
у напрямку ст. м. «Червоний Хутір») працівниками поліції було затримано 
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у яких під час особистого обшуку було виявлено і вилучено 7 та 50 згортків відповідно з подрібненими речовинами рослинного походження зеленого кольору, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, – канабісом загальною масою 10,37 г та 54,09 г відповідно, які вони умисно повторно незаконно зберігали з метою збуту.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засуджених, порушує питання про скасування оскаржених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно без належного мотивування застосував до засуджених положення ст. 75 КК України, що залишилось поза увагою апеляційного суду, який, постановляючи ухвалу, всупереч приписам 
ст. 419 КПК України не мотивував прийнятого рішення та не навів переконливих доводів щодо безпідставності доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора. Крім того, вважає, що суд першої інстанції мав призначити засудженим обов`язкове додаткове покарання згідно із санкцією ч. 2 ст. 307 КК України – конфіскацію майна.
На касаційну скаргу прокурора засуджені подали заперечення, в яких, наводячи відповідні аргументи, стверджують про безпідставність заявлених вимог і просять залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення – без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор, висловивши свої доводи, просила касаційну скаргу задовольнити частково, постановлену у кримінальному провадженні ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд 
у суді апеляційної інстанції. 
Захисник ОСОБА_6 , засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, просили касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі 
не оспорюються.
Доводи прокурора про безпідставне застосування до засуджених положень 
ст. 75 КК України, що залишилось поза увагою апеляційного суду, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд виходив, постановляючи ухвалу. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції 
не виконав.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку 
про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу винних, відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також активне сприяння в розкритті злочину, оскільки засуджені самостійно та добровільно розповіли про обставини придбання, зберігання, перевезення наркотичного засобу та мету вчиненого.
З урахуванням наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність обставин, які пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з огляду на дані про особу засуджених, які виховувались 
у неповних сім`ях, працюють, вперше притягуються до відповідальності, дає можливість застосувати як до ОСОБА_7 , так і до ОСОБА_8 положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити їм покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України.
При цьому, зваживши на наведене, а також усі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства й на підставі ст. 75 КК України звільнив їх 
від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
В силу вимог ст. 77 КК України обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна судом не застосовувалось.
Не погоджуючись із указаним рішенням, прокурор оскаржив його до апеляційного суду, вважаючи, що відсутні будь-які підстави для звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки місцевий суд не в достатній мірі врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.
Разом із тим суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства, 
повною мірою не врахувавконкретні обставини кримінального правопорушення, 
а також те, щоОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 вчинили умисний корисливий злочин, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким.
З огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення судом вимог 
ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, після чого ухвалити законне й  обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Якщо в результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які будуть підтверджені відповідними доказами, чи нових обставин, що пом`якшують їх покарання, то рішення про звільнення останніх 
від відбування покарання з випробуванням з огляду на обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і дані, що характеризують їх особу, слід вважати незаконним та необґрунтованим.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати 
та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню 
не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                              ОСОБА_3