ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/12/20
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/752/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦЙНИЙ СУД У  складі:
головуючого судді  - Губар В.С.,
суддів  - Онищенко О.І., Скрипки А.А.,   
із секретарем судового засідання – Поклад Д.В.      
             
Заявник – Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми)
Стягувач – ОСОБА_1 
Боржник – ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції  Міністерства юстиції (м. Суми) Прилепського Сергія Ігоровича про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів 

                                    В С Т А Н О В И В :   

У березні 2021 року старший державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) Прилепський С.І. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобов`язань  за  рішенням суду.
Посилається, що 05.01.2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Усупереч ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду боржником не виконано,  декларація не надана і боржник не з`являється до відділу на виклики державного виконавця та не вживає заходів щодо виконання рішення суду, тому заявник вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року в задоволенні подання старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) Прилепського С.І. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України -  відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити подання старшого державного виконавця і встановити тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 обмеження  у праві виїзду за межі України до погашення боргу, стягнутого  за рішенням суду  15 травня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що строк виконання зобов`язання за договором позики настав  02.10.2017 року, проте боржником грошові кошти не повернуті і натепер. Від виконання   рішення суду  боржник злісно ухиляється.
Вважає, що судом першої інстанції не встановлені дійсні обставини справи щодо ухилення боржником від виконання рішення суду.
Зазначає, що до відкриття виконавчого провадження він звертався до органів виконавчої служби і було встановлено, що єдиним належним боржнику майном  був кінь породи Holstein, якого ОСОБА_2 придбав 07.07.2017 року та 19.03.2019 року під час існування боргу відчужив ОСОБА_3 , що свідчить про ухилення від виконання рішення суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року  у справі № 369/11268/16-ц, про фіктивність правочинів про відчуження майна боржником, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, посилаючись на положення п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішень суду, а ЦПК України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2020 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01.10.2017 року в сумі 50000 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 1184000 грн., три відсотки річних в сумі 70603 грн. 73 коп., а всього 1263603 грн. 73 коп. (а.с. 80-82).
На виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження №64038355 з примусового виконання виконавчого листа № 750/12/20, 2/750/373/20, виданого 06.08.2020 року Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   боргу у розмірі 1 263 603 грн. 73 коп. (а.с. 107).
05 січня 2021 року постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) Прилепським С.І. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/12/20, 2/750/373/20, виданого 06.08.2020 року (а.с. 108).
05 січня 2021 року, 06 січня 2021 року  старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) Прилепським С.І. винесено постанови про арешт коштів ОСОБА_2 (а.с. 109, 110).
08 січня 2021 року  постановою державного виконавця накладено арешт на все належне ОСОБА_2   рухоме та нерухоме майно (а.с. 111).
Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані і не заперечувались. 
Звертаючись до суду з поданням про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, державний виконавець посилався на те, що боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, декларація не надана, та він не з`являється до відділу на виклики державного виконавця і не виконує рішення суду, що дає підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.
Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи   свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
В свою чергу, статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання, до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.
Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі  достовірного доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника  фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.
Тож, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобовязання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.
Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).
Відповідно до частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. 
Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.
Виходячи з вимог наведених норми законодавства, колегія суддів визнає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження, у межах якого винесено постанову про арешт коштів боржника, вчинено запити про отримання інформації стосовно майна та доходів боржника та отримано відповіді на такі.
В матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази вручення або отримання ОСОБА_2 постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього коштів, про накладення арешту на його кошти та майно, доказів отримання повісток та викликів до державного виконавця.
Як убачається з матеріалів справи, виконавче провадження було відкрито на підставі постанови від 05 січня 2021 року, а вже 23 березня 2021 року (згідно конверту) старший державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Суми) Прилепський С.І. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся державний виконавець.
Надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа.  Проте,   в матеріалах відсутні докази вчинення ОСОБА_2 з 15 травня 2020 року (з дня ухвалення судового рішення у цій справі),  саме умисних дій, спрямованих на невиконання рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 травня 2020 року.   Зокрема,  відсутні належні  і допустимі документальні докази приховування грошових коштів, укладення договорів  відчуження рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, які б безсумнівно підтвердили свідоме і цілеспрямоване ухилення боржника від  обов`язку  виконання  рішення суду.
Апеляційний суд не може прийняти в якості доказу на підтвердження факту ухилення боржника від  виконання   рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 травня 2020 року аргументи ОСОБА_1 про  те, що ОСОБА_2   з метою приховування  майна  відчужив належного йому, відповідачеві,  коня елітної породи вартістю 20000 доларів США,  з таких підстав. 
Судом встановлено,  що у власності  ОСОБА_2   з  07.07.2017 року  перебував кінь  за кличкою  ОСОБА_4 ,  якого ОСОБА_2 придбав 07.07.2017 року.  За інформацією з Єдиного державного реєстру тварин  зазначений кінь  з 19.03.2019 року зареєстрований за ОСОБА_3 . За повідомленням  Державного підприємства  «Агенство з ідентифікації  і реєстрації тварин»  від  12.11.2020 року,  ОСОБА_2 , як власник тварин, зареєстрований  в Реєстрі тварин, проте інформація  про наявність у ОСОБА_2 тварин у Реєстрі відсутня (а.с.155-159).  
  Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, а отже,  подання державного виконавця у цій справі  є передчасним.
Сукупність  досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції  повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку   правовідносинам між сторонами.
Доводи апеляційної скарги  не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування  законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на  правильність вирішення спору по суті.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року  – без змін.  
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
                                П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021  року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                              Судді: