Постанова 
Іменем України 
19 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 757/9978/19-ц
провадження № 61-11026св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дем`яненко Миколою Володимировичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Остапчук Т. В. від       27 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Голуб С. А., Таргоній Д. О. від                        24 червня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                    АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», в якому просить розірвати кредитний договір № 116-0201001/ФКВ-08, укладений 17 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», внаслідок істотної зміни обставин та вважати припиненим належним виконанням зобов`язання, що випливає з цього кредитного договору із моменту набрання судовим рішенням законної сили.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 січня 2008 року між                               ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 116-0201001/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 85 000 дол. США строком на                            300 місяців до 16 січня 2033 року, під придбання нерухомості із процентною ставкою за користування кредитом - 14% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 січня 2008 року між банком та позичальником укладено іпотечний договір                     № 116-0201001/Zфквіп-08, згідно якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м. вартістю 611 050 грн.
Укладаючи кредитний договір сторони керувалися певними обставинами, які спочатку у вересні 2008 року (глобальна світова фінансова криза, що проявилась під час банкрутства, злиття або консервації декількох великих американських фірм), а потім у 2014 році (військова загроза на сході України і активізація військових дій на Донбасі) вже змінилися настільки, що якби міг це передбачити, він би не укладав кредитний договір, адже його прогнозовані витрати на погашення кредиту зросли в п`ять разів. Зокрема, в період із вересня 2008 року по січень 2019 року курс національної валюти України - гривні по відношенню до долара США зріс із 4,8 грн за 1 долар США у вересні 2008 року до 27 грн за 1 дол. США на початку 2019 року. Однак ОСОБА_1 продовжував до травня              2015 року сумлінно виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, вносячи платежі на рахунок ПАТ «Дельта Банк», яке ще у                  2010 році набуло прав нового кредитора у спірному зобов`язанні. Із травня 2015 року валютний курс  дол. США по відношенню до українсько гривні зріс настільки що це повністю унеможливило виконання зобов`язання за кредитним договором. Фактично позивачем сплачено в рахунок погашення кредиту 815 261,75 грн, тобто виходячи із принципів справедливості і розумності він повністю закрив кредит перед АТ «Дельта Банк». Із урахуванням наведених вище істотних обставин, позивач вважає, що існують неспростовні істотні зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладання кредитного договору, що є безумовною підставою для його розірвання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні кредитного договору. Під час укладання кредитного договору сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати та прийняли на себе певні ризики, але позивач обрав валютою кредитування саме дол. США та взяв на себе зобов`язання повернути кредит в іноземній валюті, а тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є безпідставними.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для розірвання кредитного договору, правильно застосувавши норми матеріального права, в тому числі вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У липні 2020 року засобами поштового зв`язку представник                    ОСОБА_1 - адвокат Дем`яненко М. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від                  27 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від              24 червня 2020 року, у якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Зазначає, що позичальника не було повідомлено про валютні ризики.
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 757/9978/19-ц з Печерського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 17 січня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 116-0201001/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 85 000 дол. США строком на 300 місяців до 16 січня 2033 року для придбання нерухомості із процентною ставкою за користування кредитом - 14% річних.
Згідно із пунктом 1.11 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв`язку з укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які виникають у зв`язку з укладенням цього договору.
За змістом пунктів 2.4 - 2.6 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами не менш як 283,33 дол. США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку (ів) позичальника (його поручителів, гарантій та інших осіб у відповідності до пункту 2.15 цього договору) на позичковий рахунок та /або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування її на позичковий рахунок. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 січня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 116-0201001/Zфквіп-08, згідно якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м., вартістю 611,050 грн.
У відповідності до постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 жовтня 2015 року прийняте рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В. В., строком на 2 роки з 5 жовтня 2015 року до  4 жовтня 2017 року включно.
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 року № 619, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 4 жовтня 2019 року.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                      2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами першою, другою, четвертою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
За змістом статті 652 ЦК України, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.
При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.
Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Правових підстав для розірвання кредитного договору з підстав, передбачених статтями 651, 652 ЦК України, судами не встановлено, з огляду на таке.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Із аналізу наведених правових норм Велика Палата Верховного Суду у  своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 зробила висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що під час укладення кредитного договору з ОСОБА_1 ТОВ «Український промисловий банк» мало банківську ліцензію та дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями та обґрунтовано зазначили, що відповідач, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, розумів ризики, пов`язані з укладанням такого договору.
Встановивши, що перед укладенням оспорюваного договору позичальник була ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту, строк, на який одержано кредит, варіанти його повернення тощо, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи позичальника, при цьому вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав про розірвання кредитного договору.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частиною першої статті               6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дем`яненко Миколою Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від  27 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               М. Є. Червинська
 
                                                                                                       С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                        В. М. Коротун