Справа № 465/2866/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/23/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:11

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
       головуючого - судді Копняк С.М.
       суддів – Бойко С.М., Ніткевича А.В. 
       секретар - Жукровська Х.І., 
       з участю прокурора Бучко Р.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року, постановлену в складі головуючого судді Кузь В.Я., у справі за позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону Петреченка В., в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, - 
                               
                                       В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах: держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністрества оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив виселити відповідача із самовільно зайнятого нежитлового приміщення, АДРЕСА_1 , у військовому містечку № НОМЕР_1 ,будівля інв.№17,площею30,3кв.м.
Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року цивільну справу за позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону Петреченка В., в інтересах: держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення залишено без розгляду, з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Не погоджуючись з даною ухвалою відповідач ОСОБА_1 оскаржив таку в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи та невірно застосовано норми процесуального права.
Зазначає, що розгляд даної справи по суті розпочався ще 04.07.2016 року, сторони подали докази, відзиви та заперечення. По справі 20.11.2017 року судом було призначено будівельно-технічну експертизу, після зупинення провадження для проведення такої експертизи 17.09.2018 року провадження було поновлено. Проте, суд 03.12.2020 року необґрунтовано задовольнив заяву представника позивача, прокурора військової прокуратури Львівського гарнізону Малетич М.М., якою прокурор просив залишити позов без розгляду, незважаючи на те, що розгляд справи судом вже було розпочато і цивільно-процесуальним законом заборонено на цій стадії залишати позов без розгляду. 
Звертає увагу на те, що ст.ст. 256, 257 ЦПК України передбачають, що у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи відмову в позові, а не справи; суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, а не справи.
Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року, справу повернути до районного суду для подальшого розгляду по суті. Судові витрати покласти на позивача. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам не відповідає. 
       За приписами ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
       1) керує ходом судового процесу;
       2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
       3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
       4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
       5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач подала заяву, в якій просила залишити позов без розгляду на підставі заяви від 18.09.2019 року. З урахуванням наведеного, суд на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України дійшов висновку про залишення без розгляду цивільної справи за позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону Петреченка В., в інтересах: держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення.
Проте з такими висновками суду погодитись не можна, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, права та обов`язки яких визначено в статтях 43, 49 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Згідно із положеннями статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначено в статті 183 ЦПК України.
Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання.
Питання розгляду справи по суті врегульовано Главою 6 Розділу ІІІ ЦПК України, згідно з положеннями яких, розгляд справи по суті починається з моменту відкриття головуючим першого судового засідання.
Тлумачення пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що для залишення позову без розгляду, необхідним є подання позивачем відповідної заяви, і така дія є диспозитивним правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу. При цьому надане позивачу право на подання такої заяви не залежить від думки інших учасників справи. Суд не зобов`язаний при вирішенні відповідного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи або мотивів, у зв`язку з якими така заява подана. 
При цьому, така заява повинна бути подана з дотриманням вимог статей 182 та 183 ЦПК України, та на відповідній стадії цивільного процесу, а саме до початку розгляду справи по суті.
Аналогічні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 752/20855/14-ц (провадження № 61-9153св18),від 28 березня 2018 року у справі № 360/2105/15-ц (провадження № 61-11863св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 712/13263/17 (провадження № 61-29936св18), від 23 вересня 2019 року у справі № 545/3307/18 (провадження № 61-13964св19), від 25 червня 2020 року у справі № 295/1731/16-ц (провадження № 61-17976св18) та від 17 липня 2020 року у справі № 585/2152/19 (провадження № 61-4450св20).
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України).
Згідно зі частиною п`ятою статті 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Провадження у справі судом першої інстанції відкрито 22 червня 2016 року за правилами ЦПК України у редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV і розгляд справи по суті судом розпочато, та не заперечується сторонами. 
Судді Кузь В.Я. справу передано для розгляду 15 травня 2019 року, а 02 травня 2019 року останнім постановлено ухвалу про прийняття справи до розгляду, якою призначено судове засідання з розгляду цивільної справи. Тобто, суд не повертався до стадії підготовчого судового засідання, а призначив розгляд справи по суті. 
Підпунктом 9 пункту 1 розділу XIII ЦПК України (в редакції 2017 року) визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Оскаржувана ухвала постановлена судом 03 грудня 2020 року.
З урахуванням викладеного, встановивши, що заяву про залишення позову без розгляду, позивач подав після початку розгляду справи по суті, тобто на не відповідній для подання такої заяви, стадії, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про можливість залишення позову без розгляду. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при вирішення питання про залишення позову без розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Положеннями ст. 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. Резолютивна частина постанови, зокрема, має містити висновок щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз зазначених норм закону свідчить, що розподіл судових витрат проводиться після закінчення розгляду справи і ухвалення рішення по суті справи. 
В данному випадку судом апеляційної інстанції розглядається апеляційна скарга на ухвалу суду про залишення позову без розгляду, тоді як розгляд справи по суті позовних вимог не проводився, рішення про задоволення або відмову у задоволенні позовних вимог не ухвалювалось, а тому і питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.
Такий висновок відповідає правовому висновку висловленому у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.
За таких обставину задоволенні вимоги апелянта щодо розподілу судових витрат слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У задоволенні вимог щодо розподілу судових витрат – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

Головуюча                 Копняк С.М. 
Судді:         Бойко С.М.
Ніткевич А.В.