ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України

21 квітня 2021 року

м. Харків

справа №635/295/19
провадження №22-ц/818/2214/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
третя особа:  ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , третя особа:  ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Панас Н.Л., в залі суду в с. Покотилівка, Харківської області,-
в с т а н о в и в:
В січні 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа:  ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 січня 2019 року на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в розмірі 768 грн. 40 коп.. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що він не мав можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки в спірний  період з 05.01.2019 року по 30.06.2020 року він не отримував доходів.  Проте задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не перевірив чи має можливість відповідач надавати матеріальну допомогу. Крім того вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що вона потребувала матеріальної допомоги, у зв`язку з навчанням сина. Також вважає спірним і період навчання сина з 05.01.2019 року по 30.06.2020 року по дату його відрахування. Вказує, що ним було отримано лист від міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові з розрахунком суми заборгованості по аліментам на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області. від 09 липня 2019 року, проте за період з 01.02.2020 року по 05.01.2021 року, який не є періодом аліментних обов`язків.
ОСОБА_1 надана відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 січня 2019 року на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, наданою виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №4 від 02 січня 2019 року (а.с.9).
Згідно довідки № 2338/258, наданої 17 грудня 2018 року Державним вищим навчальним закладом «Харківський коледж будівництва, архітектури та дизайну», ОСОБА_3 є студентом групи БК-31, ІІІ курсу, денного відділення з 01 вересня 2016 року, стипендію не отримує. Термін закінчення навчання 30 червня 2020 року (а.с.16).
ОСОБА_3 в зв`язку з навчанням не працює та не має власних прибутків, фактично перебуває на утриманні матері.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання. Зазначає, що їх син потребує матеріальної допомоги, оскільки в процесі навчання йому необхідні канцелярські товари та підручники, які треба купувати за свої кошти. Навчаючись на денному відділенні  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно не може себе утримувати. Відповідач працює та отримує заробітну плату. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача, з моменту подачі даної заяви до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2016 року по 30.06.2020 року є студентом Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж будівництва, архітектури та дизайну» денної форми навчання (а.с.10). У зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги.
Відповідач ОСОБА_2 , 1978 року народження, є працездатною особою.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо свого майнового стану, рівня отримуваних доходів або інших обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному судом розміру.
З наданих відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 14.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2020 року доходів не отримував (а.с.140). 
Проте, це не свідчить про неможливість ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання після досягнення повноліття.
Враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Посилання апелянта на те, що отриманий ним від міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові розрахунком суми заборгованості по аліментам за період з 01.02.2020 року по 05.01.2021 року не є періодом аліментних обов`язків колегією суддів не приймається до уваги та не спростовує висновків суду першої інстанції.
Проте вказаний розрахунок може бути оспорений у передбаченому законом порядку.
Враховуючи вищенаведене, а також вимоги розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 липня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                 О.В. Маміна

   Судді:                                                           Н.П. Пилипчук

                                                     О.Ю. Тичкова