Ухвала
Іменем України 
17 травня 2021року
м. Київ
Справа № 757/32905/20
Провадження № 51 – 2453 ска 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            Наставного В.В.,
суддів                        Марчука О.П., Яковлєвої С.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду    м. Києва від 04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від                      12 березня 2021 року,
встановив:
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 212-21 КУпАП повернуто до Національного агентства з питань запобігання корупції, для дооформлення.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року повернуто особі, яка її подала на підставі ст. 294 КУпАП.   
У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про перегляд зазначених постанов у касаційному порядку. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний розгляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду, а постанова апеляційного суду, ухвалена за результатом апеляційного розгляду, набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частина друга, десята         статті 294).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справах про адміністративні правопорушення, встановлені статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційними та обґрунтованими. 
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог                                      ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Печерського районного суду м. Києва від                        04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
В.В. Наставний 	О.П. Марчук 	С.В. Яковлєва