Ухвала
Іменем України
 
17 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 570/4413/19
провадження № 61-9666ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним і скасування наказу та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) від 19 жовтня 2018 року № 2577 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1192 га, кадастровий номер: 5624686500:05:014:0223, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області; скасувати державну реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .
 
Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 04 вересня 2015 року № 17-498/36-15 їй було надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. За її замовленням Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Землемір» розробило проєкт землеустрою, який було погоджено в установленому законом порядку. 08 серпня 2016 року державний кадастровий реєстратор зареєстрував її заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, перевірив відповідність поданих нею документів вимогам законодавства, вніс відомості до Державного земельного кадастру та присвоїв кадастровий номер земельній ділянці площею 0,1192 га, щодо якої розроблено проєкт землеустрою. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Рівненській області затвердити проєкт землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер: 56246866500:05:014:0223. Листом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 25 лютого 2019 року № К-554/0-786/0/94-19 їй було відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель приватної власності. 18 березня 2019 року вона дізналася, що на земельну ділянку з тотожним кадастровим номером вже зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 . Всупереч висновкам і вказівкам, викладеним в рішенні адміністративного суду, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області незаконно передало у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку та позбавило її права завершити процедуру безоплатного відведення земельної ділянки у власність.
 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 19 жовтня 2018 року № 2577 про передачу у власність земельної ділянки площею 0,1192 га на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_1 . Скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1192 га з кадастровим номером 5624686500:05:014:0223. Стягнуто солідарно з ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 536,80 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував те, що внаслідок дій позивача відбулася державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, тобто земельна ділянка стала сформованим об`єктом та їй було присвоєно кадастровий номер, а при прийнятті оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області було достовірно відомо про рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/2275/17. Виходячи з наведених обставин, врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, місцевий суд дав оцінку діям ГУ Держгеокадастру у Рівненській області як недобросовісним та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року змінено  в частині розподілу судових витрат, стягнуто з ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Рівненській області судовий збір в розмірі по 768,40 грн з кожного. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що стягнення судового збору з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку суперечить процесуальному законодавству. Тобто судовий збір у розмірі 1 536,80 грн необхідно стягнути з відповідачів у рівних частках, а саме по 768,40 грн з кожного. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду щодо розгляду справи по суті та з необхідністю застосування у спірних правовідносинах правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.
 
11 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ільїн В. А. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц та дійшли помилкового висновку про задоволення позову, позбавивши ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку. Натомість суди визнали право власності на спірну земельну ділянку за позивачем, що не передбачено чинним законодавством. Недобросовісні дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області можуть порушувати права ОСОБА_2 , заподіюючи їй шкоди, зокрема у вигляді витрат на розробку проєкту землеустрою, яким позивач не змогла скористатися, внаслідок недобросовісних дій власника землі, а також - моральної шкоди. Тобто належним способом захисту порушеного права позивача є відшкодування шкоди, а не позбавлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.
 
Зі змісту наведених доводів касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 08 серпня 2016 року, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області зареєструвало земельну ділянку з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, якій на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого 04 квітня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Землемір», присвоєно кадастровий номер: 5624686500:05:014:0223 у Державному земельному кадастрі.
 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, визнано протиправною викладену в рішенні від 04 грудня 2017 року № К-6597/0-7860/0/17 відмову ГУ Держгеокадастру у Рівненській області у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Рівненській області затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5624686500:05:014:0223.
 
22 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області за наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1192 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 28 березня 2018 року     № 17-786/16-18СГ ОСОБА_1 дозволено розробити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0, 1192 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва.
 
10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області для затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер: 5624686500:05:014:0223.
 
Наказом від 19 жовтня 2018 року № 2577 (реєстраційний № 17-2577/16-18-СГ) ГУ Держгеокадастру у Рівненській області затвердило проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1192 га, кадастровий номер: 5624686500:05:014:0223, у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Передано у власність ОСОБА_1 зазначену ділянку.
 
25 лютого 2019 року листом № К-554/0-786/0/94-19 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області відмовило в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1192 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Кустинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Підставою для відмови зазначено, що за інформацією з Державного земельного кадастру запроєктована для відведення земельна ділянка відноситься до земель приватної власності.
 
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій застосували правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, про те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема, з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад, з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.
 
У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду також зазначено, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.
 
Встановивши, що позивач вжила всіх передбачених законом заходів, щоб отримати у власність спірну земельну ділянку, оскільки отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки, належним чином погодила цей проєкт, саме внаслідок її дій відбулася державна реєстрація спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, тобто вона стала сформованим об`єктом права і їй було присвоєно кадастровий номер, а при виданні наказу про затвердження проєкту землеустрою і передання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області було достовірно відомо про рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року про зобов`язання затвердити проєкт землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій в цій справі дійшли правильного висновку про недобросовісність дій ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_2 .
 
Наведені висновки судів також узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 587/2121/18 та в постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 570/4494/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 570/4524/17,  в яких були встановлені обставини, подібні до обставин цієї справи, а саме: оспорювані накази були видані ГУ Держгеокадастру всупереч судовим рішенням про зобов`язання затвердити проєкти землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок у власність позивачам.
 
При цьому поведінка органу виконавчої влади, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, з урахуванням всіх обставин в цій справі, не може вважатися добросовісною та правомірною, про що вказали суди в оскаржуваних судових рішеннях.
 
Аргументи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц. Викладені у вказаній постанові правові висновки є релевантними до спірних правовідносин та правильно застосовані судами попередніх інстанції.
 
Доводи заявника про обрання позивачем неефективного способу захисту не заслуговують на увагу, так як обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає усталеній судовій практиці у справах за подібних правовідносин, зокрема постановам Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 570/4494/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 570/4524/17, від 02 червня 2021 року № 700/316/20-ц.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ільїна В. А. про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2021 року.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ільїна Вадима Анатолійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним і скасування наказу та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко