П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/15129/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.
розглянувши в порядку письмового провадження  за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну   скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Одеського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2021 року у справі  за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2020 року позивач  звернувся до суду з   позовом до відповідача та просив  визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині нарахування ОСОБА_1 , як інваліду 3-ї групи першої категорії, із захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, у період з 22.08.2018р. основної пенсії по інвалідності у розмірах нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі нижчому за п`ятдесят відсотків мінімальної пенсії за віком та  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати ОСОБА_1 , як інваліду 3-ї групи першої категорії, із захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, з 22.08.2018р. основну пенсію по інвалідності у розмірах не нижчих за шість мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію, за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі не нижчому за п`ятдесят відсотків мінімальної пенсії за віком, та виплатити різницю між фактично виплаченою та нарахованою пенсією. 
В обґрунтування позову зазначалось, що  з моменту набрання чинності Законом №796 позивачка, за фактом прийняття участі у ліквідації аварії Чорнобильській АЕС, набула статусу та прав передбачених Законом, які не можуть бути звужені.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2021  року, ухваленого в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі  у задоволенні  позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1  надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що у зв`язку з набуттям інвалідності позивач звернулась до відповідача для перерахунку їй пенсії з 22.08.2018р., з урахуванням статусу-як інваліду першої категорії 3-ї групи Чорнобильської катастрофи, однак розмір визначеної пенсії не відповідає статусу позивачки, який вона набула до Закону №796 з 28.02.1991р. Позивач наголосила, що з аналізу двох спеціальних Законів (№ 796 та № 1402) та рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, видно, що встановлені цими законами соціальні гарантії громадян України, з урахуванням їх статусу, є гарантіями Держави, які не можуть бути звужені або скасовані, оскільки їх зменшення або скасування ставить під сумнів сутність самого права.  Апелянт зазначає, що нарахування  та виплата пенсії у розмірі  визначених постановою   №1210 є порушенням  Конституції України та Конвенції  про права людини.  Таким чином, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити її позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу  зазначається, що Відповідно до ст. 49 Закону 796                (в редакції чинній на дату призначення пенсії позивачу) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3 складаються із державної пенсії та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю. Згідно ст. 54 Закону 796 (в редакції чинній на дату призначення пенсії позивачу) умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, отриманого при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС визначаються актами Кабінету Міністрів. Постановою КМУ від 25.03.2014 №112 Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань пенсійного забезпечення внесені зміни до Постанови КМУ № 1210, та встановлено особам, які належать до 1 категорії та мають 3 групу інвалідності розмір додаткової пенсії в сумі 284,7 грн.  Відповідач зазначає, що пенсія ОСОБА_1  призначена та виплачується відповідно до чинного законодавства, тому судом  першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;              2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено,   ОСОБА_1   є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1988 роках(1 категорія), що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 від 31.07.2019р.(а.с.11).
ОСОБА_1   ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію по інвалідності, як інваліду 3 групи першої категорії із захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від № 796 від 28.11.1991 (зі змінами) (далі — Закон 796) з урахуванням загального стажу роботи 19 років 7 місяців та середньомісячної заробітної плати в розмірі  891,65 грн. за період з 01.03.1988 р. по 31.03.1988р. 
Розмір пенсії  позивача, з урахуванням додаткової пенсії за шкоду  заподіяну здоров?ю та державної допомоги, з 01.12.2020 р. становить 3980,25 грн.
Не погоджуючись з механізмом нарахування пенсії та її розміром позивач звернулась до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  з 01.01.2015р. визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що пенсія позивачу призначена та виплачується у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, тому позов   є безпідставним та задоволенню не підлягає.  
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28 лютого 1991 року № 796-XII
Статтею 50 Закону №796-ХІІ (в редакції від 01.07.1992) було передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Статтею 54 Закону №796-ХІІ (в редакції від 01.07.1992) було передбачено, що пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: по I групі інвалідності семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - п`яти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності трьох мінімальних заробітних плат. Іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, пенсія по інвалідності не може бути нижчою: по I групі інвалідності - чотирьох мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - двох мінімальних заробітних плат.
Разом з тим, Законом №76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015р., внесено зміни до Закону України №796-ХІІ.
Зокрема, текст статей 50 та 54 Закону №796-ХІІ викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (стаття 50 Закону №796-ХІІ).
Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань" (стаття 54 Закону №796-ХІІ).
Отже, Законом №76-VIII статті 50, 54 Закону №796-ХІІ викладено в нових редакціях, згідно з якими особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015р. визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що пенсія позивачу призначена та виплачується у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Стосовно доводів апеляційної скарги із посиланням на протиправність застосування  положень постанови Кабінету Міністрів України №1210, з огляду на пріоритетність норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по відношенню до норм вказаної постанови, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з п. 3 ст. 116 Конституції України КМУ забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомоги.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
У рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Із вищенаведеного вбачається, що положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій відповідача при нарахуванні та виплаті пенсії позивачеві, відповідно до ст. 54 Закону №796-XII, у  розмірах встановлених Постановою КМУ №1210.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від                        07 червня 2018 року у справі №695/2321/17 та від 26 червня 2018 року у справі №629/3333/17.
Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому трактуванні позивачем норм матеріального права, зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263,  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1    – залишити без задоволення.
Рішення   Одеського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець