ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" березня 2021 р.                                 Справа№ 910/11324/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 30.03.2021 року у справі №910/11324/20 (в матеріалах справи).
     
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020, повний текст якого складено та підписано 24.12.2020
у справі №910/11324/20 (суддя Головіна К. І.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Дейрес Логістик"
про стягнення 725 574,00 грн. 

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дейрес Логістик" (далі-відповідач) заборгованості в сумі 725 574,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані  неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу №15-03/1 від 15.03.2019 щодо повної та своєчасної сплати вартості наданих послуг у період березень-червень 2019 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/11324/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 711 500,00 грн задовольнити.  
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права.
Доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться загалом до того, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано не врахував обставини та сукупність наявних в матеріалах справи доказів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021, справу №910/11324/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною товариства з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/11324/20 та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 02.03.2021 о 10:40 год.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/11324/20 відкладено на 30.03.2021 на 10:20 год., а також зобов`язано сторін у справі №910/11324/20 скласти акт звірки взаємних розрахунків за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу №15-03/1 від 15.03.2019, в якому відобразити динаміку росту заборгованості та її погашення з посиланням на номер та дату відповідного первинного бухгалтерського документу, та з розбивкою по періодам окремо, а також надати його суду до 29.03.2021.
25.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких підтримує вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її, а також долучено до вказаних пояснень акт звірки та розрахунок заборгованості.  
29.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та позовних вимог у повному обсязі, оскільки з травня 2019 року  обслуговування автомобілів відповідач здійснював на інших станціях технічного обслуговування, тому не звертався до позивача щодо надання таких послуг. До того ж, відповідач стверджує, що в дати зазначених в спірних актах виконання робіт жодний його автомобіль не перебував навіть в районі знаходження позивача, що підтверджується системою GPS. Крім того, відповідач зазначає про відсутність будь-яких документів які б були оформленні належним чином в частині наявності заборгованості та підтверджували факт заборгованості. Також відповідач вказує на недобросовісне виконання головним бухгалтером обов`язків щодо реєстрації податкових накладних за неіснуючими господарськими операціями, зокрема спірними.      
30.03.2021 в судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її, а оскаржуване судове рішення скасувати з прийняття нового судового рішення про стягнення з відповідача 711     500,00 грн. 
В свою чергу, представник відповідача в даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарг та просив залишити її без задоволення. Також наполягав на відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості, а також на факті ненадання позивачем відповідачу в спірний період взагалі таких послуг.      
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2019 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, був укладений договір про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу №15-03/1 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин з використанням матеріалів (запасних частин) виконавця за адресою: вул. Дмитра Янченка, 2, м. Бровари Київської області. Замовник, в свою чергу, бере на себе зобов`язання прийняти і оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору. 
Строки виконання робіт узгоджуються в кожному конкретному випадку, в залежності від стану транспортного засобу і оформлюється заказ-нарядом. Перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в рахунку-фактурі, який є невід`ємною його частиною (п.п.1.2, 1.4 Договору).
Вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт і вказується в рахунку-фактурі, який є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 Договору). Крім вартості послуг, зазначених у п. 2.1 Договору, замовник сплачує виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) виконавця, яка вказується в рахунку-фактурі (п.2.2 Договору). Замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги виконавця в повному обсязі та у строки, які вказані в рахунку-фактурі (п.3.1.1 Договору). 
У розділі 4 Договору сторони погодили порядок прийняття-передання транспортного засобу. Так, прийняття транспортного засобу (його складових) на технічне обслуговування та/або ремонт здійснюється в присутності замовника (його представника), про що складається відповідний акт приймання-передачі транспортного засобу (його складових) для надання послуг з технічного обслуговування та ремонту (п.4.1 Договору). Акт приймання-передачі виконаних робіт транспортного засобу, його складових для надання послуг з технічного обслуговування або ремонту підписується замовником та особою, відповідальною за прийняття на ремонт, скріпляється печаткою виконавця (п.4.2 Договору). Після прийняття транспортного засобу і його складових на технічне обслуговування та/або ремонт замовнику видається один екземпляр акта приймання-передачі виконаних робіт (а.с.4.3 Договору). Прийняття транспортного засобу (його складових) після надання послуг з технічного обслуговування замовником здійснюється у присутності представника виконавця, про що складається акт приймання-передачі транспортного засобу, його складових (п. 4.4 Договору). Акт приймання-передачі виконаних робіт транспортного засобу, його складових після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту складається у двох екземплярах (а.с.4.5 Договору). Протягом 10 робочих днів з дня отримання акта замовник зобов`язаний підписати його або в той же строк надати виконавцю мотивовану відмову у прийнятті робіт (п. 5.6 Договору).
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, з подальшою його пролонгацією (п. 8.1, 8.2, 8.4 Договору).
Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів того, що Договір у встановленому порядку оспорювався та визнався недійсним чи був розірваним. 
Проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору та положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.  
Так, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Дана норма кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.  
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що на виконання Договору та на підставі виставлених рахунків-фактур №47 від 26.04.2019, №48 від 26.04.2019, №54 від 13.05.2019, №57 від 17.05.2019, №58 від 20.05.2019, №59 від 20.05.2019, №60 від 22.05.2019, №64 від 29.05.2019, №66 від 03.06.2019, №67 від 03.06.2019, №68 від 03.06.2019, №70 від 26.06.2019, ним було надано відповідачу послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів на загальну суму 725 574,00 грн, на підтвердження чого послався на акти приймання-передачі наданих послуг, видаткові та податкові накладні, а саме: №ГС00000075 від 17.09.2019, №ГС00000064 від 04.09.2019, №ГС00000065 від 05.09.2019, №ГС00000077 від 16.10.2019, №ГС00000076 від 18.09.2019, №ГС00000071 від 12.09.2019, №ГС00000066 від 06.09.2019, №ГС00000067 від 09.09.2019, №ГС00000068 від 10.09.2019, № ГС00000063 від 04.09.2019, №ГС00000069 від 10.09.2019, №ГС00000070 від 11.09.2019, №78 від 17.09.2019, №67 від 04.09.2019, №68 від 05.09.2019, №79 від 16.10.2019, №80 від 18.09.2019, №74 від 12.09.2019, №69 від 06.09.2019, №70 від 09.09.2019, №71 від 10.09.2019, №72 від 10.09.2019, №73 від 11.09.2019, №66 від 04.09.2019. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання за Договором не виконав, а саме вартість наданих послуг на вказану суму не сплатив, та проти її наявності заперечує, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що акти приймання-надання послуг та видаткові накладні, якими позивач обґрунтовує наявність заборгованості відповідача, не містять ознак первинних бухгалтерських документів та не свідчать про вчинення господарських операцій з надання відповідачу послуг на суму 725 574,00 грн, оскільки вони були складені позивачем в односторонньому порядку та відповідачем не погоджені, не підписані, а також не скріплені печаткою підприємства. До того ж, відсутні будь-які докази передачі (надсилання) позивачем вказаних актів приймання-передачі виконаних робіт транспортного засобу для погодження з відповідачем. 
Також суд першої інстанції вказав на те, що матеріали справи не містять доказів передачі відповідачем транспортних засобів для ремонту позивачу та їх повернення, а саме актів приймання-передачі транспортних засобів для (після) надання послуг з технічного обслуговування або ремонту, підписаних обома сторонами, а також заказів-нарядів про погодження сторонами строків виконання робіт, складених на виконання п.1.2, 4.1, 4.3 Договору.
Щодо наданих позивачем податкових накладних, в яких позивач відобразив спірні господарські операції, суд першої інстанції вказав на те, що відсутність первинних документів щодо вчинення господарських операцій, що було встановлено під час вирішення даного спору, виключає можливість прийняття їх судом  в якості належних доказів на підтвердження факту надання позивачем послуг з обслуговування транспортних засобів відповідача та не може свідчити про отримання останнім цих послуг.  
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 79 ГГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі №910/11534/18.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".  
Крім того розглядаючи справу необхідно з`ясовувати істотні обставини із застосуванням передбачених ст.86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому, а також із дотриманням стандарту "вірогідності доказів". 
Проаналізувавши умови Договору (п.п.1.1-3.1.1, 6.1, 3.2) колегія суддів дійшла висновку, що фактично рахунок-фактури є підставою для виконання відповідачем свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, які вказані у ньому. 
Водночас, умовами Договору не визначено у який спосіб позивач зобов`язаний передати такий рахунок відповідачу та чим вказане може підтверджуватися. Вказане стосується і відповідних актів приймання-передачі та заказів-нарядів.        
Як свідчать наявні в матеріалах справи рахунки-фактури, загальна вартість наданих позивачем послуг за Договором становить 1     587     835,00 грн.
Водночас, відповідачем здійснено оплату наданих позивачем послуг за Договором лише за наступними рахунками-фактури:
- 20.03.2019 було виставлено рахунок №14 на суму 1 155,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №786 від 21.03.2019 на суму 1  155,00 грн. 20.03.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000014 на суму 1 155,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №17 від 20.03.2019 року на суму 1 155,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку № 14 від 20.03.2019 відсутня (а.с.34-39 т.1);
- 20.03.2019 було виставлено рахунок №15 на суму 1 440,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №787 від 21.03.2019 на суму 1  440,00 грн. 20.03.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000015 на суму 1 440,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №18 від 20.03.2019 року на суму 1 440,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №15 від 20.03.2019 відсутня (а.с.40-45 т.1);
- 28.03.2019 було виставлено рахунок №16 на суму 109  044,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №840 від 01.04.2019, №860 від 02.04.2019, №864 від 03.04.2019, №876 від 04.04.2019, №920 від 08.04.2019, №924 від 09.04.2019, №932 від 10.04.2019, №1408 від 03.07.2019 та №1048 від 08.05.2019 на загальну суму 109     044,00 грн. 01.04.2019 позивачем виписано податкову накладну №21 на суму 109     044,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку № 16 від 28.03.2019 відсутня (а.с.46-60 т.1). Водночас, Акт надання послуг №ГС00000016 на суму 109 044,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.47-48 т.1);
-  28.03.2019 було виставлено рахунок №17 на суму 97     122,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №956 від 15.04.2019, №972 від 18.04.2019, №995 від 24.04.2019 та №1010 від 26.04.2019 на загальну суму 97     122,00  грн. 29.03.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000017 на суму 97     122,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №20 від 29.03.2019 року на суму 97     122,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №17 від 28.03.2019 відсутня (а.с.61-70 т.1);
- 29.03.2019 було виставлено рахунок №19 на суму 26     256,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №1139 від 22.05.2019 та №1190 від 31.05.2019 на загальну суму 26     256,00 грн. 10.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000025 на суму 26     256,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №28 від 10.04.2019 року на суму 26     256,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №19 від 29.03.2019 відсутня (а.с.71-77 т.1);
- 01.04.2019 було виставлено рахунок №20 на суму 576,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №940 від 12.04.2019 на суму 576,00 грн. 02.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000020 на суму 576,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №23 від 02.04.2019 року на суму 576,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №20 від 01.04.2019 відсутня (а.с.78-82 т.1);
- 01.04.2019 було виставлено рахунок №21 на суму 1 440,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №941 від 12.04.2019 на суму 1 440,00 грн. 01.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000021 на суму 1 440,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №24 від 02.04.2019 року на суму 1     440,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №21 від 01.04.2019 відсутня (а.с.83-88 т.1);
- 03.04.2019 було виставлено рахунок №23 на суму 52 554,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №1065 від 11.05.2019 та №1086 від 14.05.2019 на загальну суму 52 554,00 грн. 02.05.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000031 на суму 52 554,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №34 від 02.05.2019 року на суму 52 554,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №23 від 03.04.2019 відсутня (а.с.89-96 т.1);
- 03.04.2019 було виставлено рахунок №24 на суму 1 560,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №938 від 12.04.2019 на суму 1 560,00 грн. 03.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000022 на суму 1 560,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №25 від 03.04.2019 року на суму 1     560,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №24 від 03.04.2019 відсутня (а.с.97-102 т.1);
- 04.04.2019 було виставлено рахунок №25 на суму 1 800,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №939 від 12.04.2019 на суму 1 800,00 грн. 04.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000023 на суму 1 800,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №26 від 04.04.2019 року на суму 1     800,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №25 від 04.04.2019 відсутня (а.с.103-108 т.1);
- 04.04.2019 було виставлено рахунок №26 на суму 6 120,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1087 від 14.04.2019 на суму 6 120,00 грн. 17.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000027 на суму 6 120,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №30 від 17.04.2019 року на суму 6 120,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №26 від 04.04.2019 відсутня (а.с.109-114 т.1);
- 05.04.2019 було виставлено рахунок №27 на суму 18 558,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1094 від 15.05.2019 на суму 18 558,00 грн. 19.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000028 на суму 18 558,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №31 від 19.04.2019 року на суму 18 558,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №27 від 05.04.2019 відсутня (а.с.115-120 т.1);
- 05.04.2019 було виставлено рахунок №28 на суму 2 496,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №937 від 12.04.2019 на суму 2 496,00 грн. 08.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000024 на суму 2 496,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №27 від 08.04.2019 року на суму 2 496,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №28 від 05.04.2019 відсутня (а.с.121-126 т.1);
- 08.04.2019 було виставлено рахунок №29 на суму 142 293,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №1103 від 16.05.2019, №1124 від 21.05.2019 та №1191 від 31.05.2019 на загальну суму 142 293,00  грн. 16.05.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000035 на суму 142 293,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №38 від 16.05.2019 року на суму 142 293,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №29 від 08.04.2019 відсутня (а.с.127-137 т.1);
- 09.04.2019 було виставлено рахунок №32 на суму 1 050,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1199 від 31.05.2019 на суму 1 050,00 грн. 03.05.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000032 на суму 1 050,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №35 від 03.05.2019 року на суму 1 050,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №32 від 09.04.2019 відсутня (а.с.179-184 т.1);
- 09.04.2019 було виставлено рахунок №33 на суму 5 712,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1088 від 14.05.2019 на суму 5 712,00 грн. 22.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000029 на суму 5 712,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №32 від 22.04.2019 року на суму 5 712,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №33 від 09.04.2019 відсутня (а.с.185-190 т.1);
- 15.04.2019 було виставлено рахунок №34 на суму 2 820,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1095 від 15.05.2019 на суму 2 820,00 грн. 25.04.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000030 на суму 2 820,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №33 від 25.04.2019 року на суму 2     820,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №34 від 15.04.2019 відсутня (а.с.191-196 т.1);
- 15.04.2019 було виставлено рахунок №35 на суму 1 320,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1096 від 15.05.2019 на суму 1 320,00 грн. 06.05.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000033 на суму 1 320,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №36 від 06.05.2019 року на суму 1 320,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №35 від 15.04.2019 відсутня (а.с.197-202 т.1);
- 18.04.2019 було виставлено рахунок №36 на суму 4 188,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1097 від 15.05.2019 на суму 4 188,00 грн. 08.05.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000034 на суму 4 188,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №37 від 08.05.2019 року на суму 4 188,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №36 від 18.04.2019 відсутня (а.с.203-208 т.1);
- 19.05.2019 було виставлено рахунок №38 на суму 2 040,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1198 від 31.05.2019 на суму 2 040,00 грн. 22.05.2019 позивачем виписано податкову накладну №42 на суму 2     040,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №38 від 19.05.2019 відсутня (а.с.216-221 т.1). Водночас, Акт надання послуг №ГС00000039 на суму 2 040,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.217 т.1);
- 20.05.2019 було виставлено рахунок №39 на суму 10 224,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1306 від 18.06.2019 на суму 10 224,00 грн. 03.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000045 на суму 10 224,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №48 від 03.06.2019 року на суму 10     224,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №39 від 20.05.2019 відсутня (а.с.222-227 т.1);
- 24.04.2019 було виставлено рахунок №43 на суму 2 990,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1197 від 31.05.2019 на суму 2 990,00 грн. 28.05.2019 позивачем виписано податкову накладну №45 на суму 2     990,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №43 від 24.04.2019 відсутня (а.с.238-243 т.1). Водночас, Акт надання послуг №ГС00000042 на суму 2 990,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.239 т.1);
- 24.04.2019 було виставлено рахунок №44 на суму 2 235,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1196 від 31.05.2019 на суму 2 235,00 грн. 27.05.2019 позивачем виписано податкову накладну №44 на суму 2     235,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №44 від 24.04.2019 відсутня (а.с.244-249 т.1). Водночас, Акт надання послуг №ГС00000041 на суму 2 235,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.245 т.1);
- 25.04.2019 було виставлено рахунок №45 на суму 7 020,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1307 від 18.06.2019 на суму 7 020,00 грн. 06.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000046 на суму 7 020,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №49 від 06.06.2019 року на суму 7 020,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №45 від 25.04.2019 відсутня (а.с.250-255 т.1);
- 25.04.2019 було виставлено рахунок №46 на суму 795,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1308 від 18.06.2019 на суму 795,00 грн. 11.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000048 на суму 795,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №51 від 11.06.2019 року на суму 795,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №46 від 25.04.2019 відсутня (а.с.256-261 т.1);
- 06.05.2019 було виставлено рахунок №50 на суму 40 992,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №1517 від 19.05.2019, №1562 від 26.07.2019 та №1598 від 02.08.2019 на загальну суму 40 992,00 грн. 05.07.2019 позивачем виписано податкову накладну №59 на суму 40 992,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №50 від 06.05.2019 відсутня (а.с.26-33 т.2). Водночас, Акт надання послуг №ГС00000056 на суму 40 992,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.27 т.2);
- 07.05.2019 було виставлено рахунок №51 на суму 1     725,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1194 від 31.05.2019 на суму 1 725,00 грн. 31.05.2019 позивачем виписано податкову накладну №47 на суму 1     725,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №51 від 07.05.2019 відсутня (а.с.34-39 т.2). Водночас, видаткова накладна №ГС00000043 на суму 1     725,00 грн була підписана лише зі сторони позивача (а.с.35 т.2);
- 08.05.2019 було виставлено рахунок №52 на суму 6     336,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1310 від 18.06.2019 на суму 6     336,00 грн. 10.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000047 на суму 6 336,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №50 від 10.06.2019 року на суму 6 336,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №52 від 08.05.2019 відсутня (а.с.40-45 т.2);
- 14.05.2019 було виставлено рахунок №56 на суму 14 202,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1311 від 18.06.2019 на суму 14 202,00 грн. 18.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000051 на суму 14 202,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №54 від 18.06.2019 року на суму 14 202,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №56 від 14.05.2019 відсутня (а.с.59-64 т.2);
- 28.05.2019 було виставлено рахунок №61 на суму 1 569,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1312 від 18.06.2019 на суму 1 569,00 грн. 18.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000050 на суму 1 569,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №53 від 18.06.2019 року на суму 1 569,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №61 від 28.05.2019 відсутня (а.с.91-96 т.2);
- 28.05.2019 було виставлено рахунок №62 на суму 1 875,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1313 від 18.06.2019 на суму 1 875,00 грн. 17.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000049 на суму 1 875,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №52 від 17.06.2019 року на суму 1 875,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №62 від 28.05.2019 відсутня (а.с.97-102 т.2);
- 30.05.2019 було виставлено рахунок №65 на суму 23 868,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжного доручення №1795 від 05.09.2019 на суму 23 868,00 грн. 27.08.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000060 на суму 23 868,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №63 від 27.08.2019 року на суму 23 868,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отже, заборгованість згідно рахунку №65 від 30.05.2019 відсутня (а.с.108-113 т.2).
Встановлене вище беззаперечно та однозначно свідчить про доведеність обставин як надання позивачем послуг, так і оплату відповідачем таких послуг на загальну суму 593     375,00 грн.   
Що стосується інших виставлених позивачем відповідачу рахунків, колегія суддів зазначає наступне.
1) 08.04.2019 позивачем виставлено рахунок №31 на суму 171 336,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №1796 від 05.09.2019, №1917 від 20.09.2019, №1943 від 25.09.2019, №1959 від 26.09.2019, №1979 від 27.09.2019, №1996 від 01.10.2019, №2024 від 02.10.2019, №2047 від 03.10.2019,  №2059 від 04.10.2019, №2067 від 07.10.2019, №2070 від 09.10.2019, №2081 від 10.10.2019, №2090 від 11.10.2019, №2109 від 16.10.2019, №2127 від 17.10.2019, №2140 від 18.10.2019, №2155 від 23.10.2019, №2175 від 24.10.2019, №2189 від 25.10.2019, №2214 від 30.10.2019, №2234 від 01.11.2019, №2256 від 06.11.2019, №2267 від 08.11.2019, №2304 від 15.11.2019, №1192 від 31.05.2019 на загальну суму 150 000,00 грн з посиланням на відповідний рахунок (а.с.138-166 т.1). 
Водночас, Акт надання послуг №ГС00000061 на суму 171 336,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.140-141 т.1)
02.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №64 на суму 171 336,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.175-178). 
З викладеного випливає, що заборгованість згідно рахунку №31 від 08.04.2019 становила 21     336,00 грн.  
2) 23.04.2019 позивачем виставлено рахунок №42 на суму 41 460,00 грн. Відповідачем здійснено оплату згідно платіжних доручень №1314 від 18.06.2019 та №1662 від 16.08.2019 на загальну суму 11     460,00 грн з посиланням на відповідний рахунок (а.с.230-231 т.1).
18.06.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000052 на суму 41 460,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №55 від 18.06.2019 року на суму 41 460,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.229, 235-237 т.1).
З викладеного випливає, що заборгованість згідно рахунку №42 від 23.04.2019 становила 30 000,00 грн.
3) 18.04.2019 позивачем виставлено рахунок №37 на суму 7 272,00 грн. 20.05.2019 між сторонами складено та підписано Акт надання послуг №ГС00000037 на суму 7 272,00 грн, а також позивачем виписано податкову накладну №40 від 20.05.2019 року на суму 7     272,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.209, 210, 213-215 т.1).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №37 від 18.04.2019.   
З викладеного випливає, що заборгованість згідно рахунку №37 від 18.04.2019 становила 7 272,00 грн.
4) 26.04.2019 позивачем виставлено рахунок №47 на суму 154 422,00 грн. 04.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №66 на суму 154     422,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.1, 15-17 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №47 від 26.04.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000063 від 04.09.2019 на суму 154     422,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.2-3 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №47 від 26.04.2019 на суму 154     422,00 грн. 
5) 26.04.2019 позивачем виставлено рахунок №48 на суму 134 493,00 грн. 17.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №78 на суму 134 493,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.18, 22-25 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №48 від 26.04.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000075 від 17.09.2019 на суму 134 493,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.20-21 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №48 від 26.04.2019 на суму 134 493,00 грн. 
6) 13.05.2019 позивачем виставлено рахунок №54 на суму 23 607,00 грн. 04.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №67 на суму 23 607,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.46, 48-50 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №54 від 13.05.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000064 від 04.09.2019 на суму 23 607,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.47 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №54 від 13.05.2019 на суму 23 607,00 грн.
7)  14.05.2019 позивачем виставлено рахунок №55 на суму 14 154,00 грн. 23.05.2019 позивачем виписано податкову накладну №43 на суму 14     154,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.51, 56-58 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №55 від 14.05.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000040 від 23.05.2019 на суму 14     154,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.52 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №55 від 14.05.2019 на суму 14 154,00 грн. 
8) 17.05.2019 позивачем виставлено рахунок №57 на суму 37 116,00 грн. 05.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №68 на суму 37 116,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.65, 67-69 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №57 від 17.05.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000071 від 12.09.2019 на суму 37 116,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с. 66 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №57 від 17.05.2019 на суму 37 116,00 грн. 
9) 20.05.2019 позивачем виставлено рахунок №58 на суму 224 664,00 грн. 16.10.2019 позивачем виписано податкову накладну №79 на суму 224 664,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.70-73, 76-79 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №58 від 20.05.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000077 від 01.10.2019 на суму 224 664,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.73-75 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №58 від 20.05.2019 на суму 224 664,00 грн. 
10) 20.05.2019 позивачем виставлено рахунок №59 на суму 137     808,00 грн. 18.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №80 на суму 137 808,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.80, 83-85 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №59 від 20.05.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000076 від 18.09.2019 на суму 137 808,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.81-82 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №59 від 20.05.2019 на суму 137 808,00 грн. 
11) 22.05.2019 позивачем виставлено рахунок №60 на суму 17 204,00 грн. 12.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №74 на суму 17 204,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.86, 88-90 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №60 від 12.09.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000065 від 05.09.2019 на суму 17 204,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.87 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №60 від 22.05.2019 на суму 17 204,00 грн. 
12) 29.05.2019 позивачем виставлено рахунок №64 на суму 12 270,00 грн. 06.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №69 на суму 12 270,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.103, 105-107 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №64 від 29.05.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000066 від 06.09.2019 на суму 12 270,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.104 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №64 від 29.05.2019 на суму 12 270,00 грн.
13) 03.06.2019 позивачем виставлено рахунок №66 на суму 9 126,00 грн. 09.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №70 на суму 9 126,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.114, 116-118 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №66 від 03.06.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000067 від 09.09.2019 на суму 9 126,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.115 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №66 від 03.06.2019 на суму 9 126,00 грн. 
14) 03.06.2019 позивачем виставлено рахунок №67 на суму 3 894,00 грн. 10.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №71 на суму 3 894,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.119, 121-123 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №67 від 03.06.2019, а також Акт надання послуг №ГС00000067 від 10.09.2019 на суму 3 894,00 грн був підписаний лише зі сторони позивача (а.с.120 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №67 від 10.09.2019 на суму 3 894,00 грн. 
15) 03.06.2019 позивачем виставлено рахунок №68 на суму 2 634,00 грн. 10.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №72 на суму 2 634,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.124, 126-128 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №68 від 03.06.2019, а також видаткова накладна №ГС00000069 від 10.09.2019 на суму 2 634,00 грн була підписана лише зі сторони позивача (а.с.125 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №68 від 10.09.2019 на суму 2 634,00 грн.
16) 26.06.2019 позивачем виставлено рахунок №70 на суму 3 000,00 грн. 11.09.2019 позивачем виписано податкову накладну №73 на суму 3 000,00 грн та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.129, 131-132 т.2).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг з посиланням саме на рахунок №70 від 26.06.2019, а також видаткова накладна №ГС00000070 від 11.09.2019 на суму 3 000,00 грн була підписана лише зі сторони позивача (а.с.130 т.2).   
Таким чином, за відповідачем рахувалась заборгованість відповідно до рахунку №70 від 26.06.2019 на суму 3 000,00 грн.
З оглядну на що, позивачем виставлено зазначені рахунки на оплату послуг на загальну суму 994     460,00 грн та відповідачем оплачено лише в сумі 161     460,00 з посиланням на відповідні рахунки. 
Враховуючи вищевикладене, за відповідачем рахувалась заборгованість за рахунками №№31, 42, 37, 47, 48, 54, 55, 57, 58, 59, 60, 64, 66, 67, 68, 70  на загальну суму 833     000,00 грн (994     460 - 161     460). 
Водночас, як свідчать матеріали справи, відповідачем було здійснено оплату наданих позивачем послуг згідно платіжних доручень №3085 від 25.03.2020, №3138 від 01.04.2020, №3200 від 09.04.2020, №3211 від 10.04.2020, №3217 від 13.04.2020, №3247 від 17.04.2020, №3283 від 24.04.2020 та №3401 від 08.05.2020, №3346 від 04.05.2020, №1010 від 26.04.2019, №1390 від 27.06.2019, №1452 від 09.07.2019, №1195 від 31.05.2019, №3318 від 27.04.2020, №3504 від 26.05.2020, №1095 від 15.05.2019, №1193 від 31.05.2019, №1309 від 18.06.2019, №3424 від 15.05.2019, №3649 від 18.06.2020, №3852 від 15.07.2020, №3454 від 19.05.2020 та №3478 від 22.05.2020 на загальну суму 107     426,00 грн з посиланням на укладений між сторонами Договір (а.с.167-174, 211-212, 232-234 т.1, а.с.4-14, 53-55 т.2). 
Вказані кошти були зараховані позивачем на оплату наданих послуг відповідно до рахунків №№31, 42, 37, 47, 55. 
Крім того, після звернення позивача до господарського суду з даним позовом відповідачем здійснено оплату наданих позивачем послуг згідно платіжних доручень №3945 від 31.07.2020, №3958 від 04.08.2020, №4001 від 07.08.2020, №4014 від 12.08.2020, №4037 від 17.08.2020, №4085 від 25.08.2020 та №4110 від 28.08.2020 на загальну суму 14     074,00 грн з посиланням на укладений між сторонами Договір (а.с.254-259 т.2)          
Вказані кошти були зараховані позивачем на оплату наданих послуг відповідно до рахунків №№47, 58.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача з вимогою про повернення коштів як помилково  перерахованих відповідно до вищевказаних платіжних доручень. Також в матеріали справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами іншого договору.     
Таким чином, станом на час відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 711     500,00 грн (833     000 - 107     426 - 14 074).
З викладеного вбачається, що не зважаючи на неналежне оформлення відповідних актів та видаткових накладних позивачем надавалися послуги, а відповідачем здійснювалась оплата. 
Крім того, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано взагалі доказів оформлення (підписання обома сторонами) актів приймання-передачі транспортних засобів для (після) надання послуг з технічного обслуговування або ремонту, а також заказів-нарядів про погодження сторонами строків виконання робіт, складених, зокрема на виконання п.1.2, 4.1, 4.3 Договору.
Тобто, з встановленого випливає, що договірні відносини між сторонами фактично будувалися на взаємодовірі без дотримання всіх умов Договору, а тому відсутність актів приймання-передачі транспортних засобів для (після) надання послуг з технічного обслуговування або ремонту та заказів-нарядів про погодження сторонами строків виконання робіт, а також підписаних обома сторонами актів наданих послуг та видаткових накладних не може свідчити про факт не надання позивачем відповідачу відповідних послуг. 
Проте, внаслідок неповного з`ясування обставин, що маються значення для справи,  суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення не врахував вищевстановленого та дійшов до хибних висновків, оскільки не оцінено кожний доказ окремо і їх сукупність в цілому та вчинення дій сторін при виконанні умов Договору.  
Щодо посилання суду першої інстанції на те, що податкові накладні не є первинними документами в розумінні     Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якими може підтверджуватися факт здійснення господарської операції, колегія суддів зазначає таке.
Дійсно, як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.
Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення     Податкового кодексу України     та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
 Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2020 р. у справі № 906/355/19. 
Відповідно до     пункту 201.7 Податкового кодексу України     (далі -     ПК України) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 ПК України     визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Проте ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції не врахував наведених вище норм та не врахував факт відображення господарських операції за спірний період в податковому обліку позивача, а також визнання  відповідачем у відзиві на позов (а.с.204 т.1) факту реєстрації податкових накладних за якими виникла заборгованість перед позивачем. Вказане також відображено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу. 
В матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем уточнюючої декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту за спірними рахунками. 
Тобто, такі дії відповідача у сукупності зі встановленим вище свідчить про отримання останнім спірних послуг.
Посилання відповідача на зловживання та не добросовісне виконання головним бухгалтером свої трудових обов`язків, колегією суддів відхиляються, оскільки не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом. Наявна в матеріалах справи копія наказу відповідача про звільнення головного бухгалтера не підтверджує вказані посилання відповідача, оскільки останньому вказано лише причиною звільнення положення ст.38 КЗпПУ (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника). 
Твердження представника відповідача про перебування у позивача на обслуговуванні лише однієї машини, які були висловленні 30.03.2021 у судовому засіданні, спростовуються наявними в матеріалами справи доказами про протилежне, зокрема, підписаними обома сторонами актами надання послуг №ГС00000014 від 20.03.2019, №ГС00000015 від 20.03.2019, №ГС00000017 від 29.03.2019, №ГС00000025 від 10.04.2019, №ГС00000020 від 02.04.2019, №ГС00000021 від 01.04.2019, №ГС00000047 від 10.06.2019, №ГС00000051 від 18.06.2019.
Посилання відповідача на те, що згідно із системою GPS в дати зазначених в спірних актах виконання робіт жодний його автомобіль не перебував навіть в районі знаходження позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також лише вказує про їх існування.   
Твердження відповідача про те, що з червня 2019 р. обслуговування транспортних засобів ТОВ "Дейрес Логістик" здійснювала інша особа - ТОВ "Тракфорт" відповідно до наданого відповідачем договору на виконання ремонтних робіт № 31/05-19 від 31.05.2019, що також підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт за червень 2019 р. та платіжними дорученнями про оплату послуг відповідачем з липня по жовтень 2019 р., наявними в матеріалах справи, за висновками колегії суддів не спростовують у сукупності встановлених вище обставин. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що, зокрема, у спірний період укладений між сторонами Договір у встановленому порядку оспорювався та визнавався недійсним чи був розірваним. Крім того, як свідчать матеріали справи у відповідача в наявності був не один автомобіль, що не виключає можливість обслуговувати одночасно у різних осіб.  
Наявні в матеріалах справи акти звірки, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки не спростовують вище встановлене.
Долучені позивачем до апеляційної скарги докази, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки останній не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.      
Таким чином, враховуючи вищевстановлене, оцінивши наявні в матеріалах докази окремо і їх сукупність в цілому, а також вчинення дій сторонами в розрізі спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла до висновку, що надані позивачем докази та вказані ним обставини на підтвердження надання спірних послуг та існування у відповідача заборгованості, є більш вірогідними, ніж докази та посилання відповідача на певні обставини.   
Відповідачем відповідно до вимог ст.ст.76,     77 ГПК України     не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності заборгованості у розмірі 711     500,00 грн. 
Відтак, враховуючи в даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 711    500,00 грн.  
Доводи, наведені відповідачем, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.     
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Судові витрати зі сплати судового збору на підставі ст.129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -     

                                                  П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/11324/20 задовольнити. 
                 2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/11324/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.    
           3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дейрес Логістик" (01054, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд.51, літера Б, оф.18; код ЄДРПОУ 42139786) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гонта-Сервіс" (07400, Київської обл., м. Бровари, вул. Янченка Дмитра, буд.2; код ЄДРПОУ 34838005) основний борг у розмірі 711     500,00 грн (сімсот одинадцять п`ятсот гривень нуль копійок), витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 10     672,50 грн (десять тисяч шістсот сімдесят дві гривні п`ятдесят копійок) та  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 16     008,75 грн (шістнадцять тисяч вісім гривень сімдесят п`ять копійок). 
           4.В іншій частині позовних вимог відмовити. 
5.Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.      
6.Матеріали справи №910/11324/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 12.04.2021. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                Є.Ю. Шаптала