Ухвала
іменем України
 
24 травня 2021 року  
м. Київ
справа № 756/14887/20
провадження № 51-2259 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  	
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року.
Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька та жителя м. Києва, 
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
Оскаржені судові рішення
1. Оболонський районний суд м. Києва вироком 23 листопада 2020 року засудив ОСОБА_5 за частиною 1 статті 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
2.  Суд визнав доведеним, що 20 вересня 2020 року приблизно о 15:35                                           ОСОБА_5 поблизу станції метро «Героїв Дніпра» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, а саме біля ринку «Оболонь» на асфальті побачив та підібрав фрагмент блістера з вмістом в ньому 1 таблетки білого кольору, а саме наркотичного засобу – метадону (фенадону) та помістив до кишені куртки, тобто незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати наркотичний засіб – метадон (фенадон) для особистого вживання, без мети збуту.
У подальшому, приблизно о 15:45 ОСОБА_5 , перебуваючи у вестибюлі вказаної станції метро, був зупинений працівником поліції та на запитання щодо наявності речей, обіг яких обмежений або заборонений, повідомив, що в нього знаходиться наркотичний засіб – метадон (фенадон).
Після цього ОСОБА_5 був запрошений до кімнати поліції, де у присутності двох понятих чоловічої статі добровільно надав для вилучення фрагмент блістера зі вмістом в ньому 1 таблетки білого кольору – метадону (фенадону), який дістав з кишені куртки.
Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-20/46066-МРВ від 06 листопада 2020 року надана на дослідження таблетка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якої обмежено – метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) в таблетці становить                      0,022 г.
Метадон (фенадон) згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня                                           2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», Список № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі 
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі пункту 1 частини 2 статті 412 КПК.
4.  На обґрунтування своєї позиції захисник зазначає, що ОСОБА_5 під час отримання обвинувального акту подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за частиною 4 статті 309 КК на підставі медичних документів про проходження курсу добровільного лікування від наркоманії. Однак судами попередніх інстанцій не взято до уваги медичні документи, які були підставою для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності. На думку захисника висновки, зроблені судом першої інстанції при ухваленні вироку не ґрунтуються на нормах закону та не відповідають дійсним обставинам справи.
5. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням статті 419 КПК, оскільки в своєму рішенні суд не надав відповідей на аргументи, викладені в його апеляційній скарзі. 
Оцінка Суду
6.  Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
7.  Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього ж Кодексу. 
8. У касаційній скарзі захисник, даючи власну оцінку доказам, наводить доводи, що за своїм змістом стосуються неповноти судового розгляду, невідповідності висновків судів, викладених у рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції. 
9. Разом з тим, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції. Сторона захисту в своїй касаційній скарзі не зазначає, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Суд не має права скасовувати або змінювати судові рішення, постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
10.  Колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи захисника не ґрунтуються на вимогах Закону. 
11. Як убачається з долучених копій судових рішень, ОСОБА_5 не перебував на обліку у лікаря-нарколога до моменту звернення його за медичною допомогою до ТОВ «Медичний Центр «Клініка ім. ОСОБА_6 », де він з 16 листопада 2020 року по                        16 листопада 2020 року перебував на лікуванні (тобто 1 день) з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, епізодичне вживання». Відповідно до вказаної довідки ОСОБА_5 за 1 день пройшов курс лікування за індивідуальною програмою, отримував специфічну медикаментозну та психокоррекційну допомогу, лікарські призначення виконував вірно. На момент закінчення курсу лікування потяг до вживання наркотичних та психотропних засобів відсутній, установка на тверезий спосіб життя сформована достатньо. Враховуючи термін в 1 день, за який засуджений пройшов курс лікування, суд зазначив, що не може таку довідку прийняти до уваги та застосувати до нього частину 4 статті 309 КК, оскільки зазначена довідка містить сумнівну та неправдоподібну інформацію щодо проходження засудженим повного курсу лікування від наркоманії за 1 день. У Суду немає підстав не довіряти висновкам судів попередніх інстанцій з приводу дослідження цієї довідки.
12. Крім того, статтею 1 Закону України від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (далі – Закон № 62/95-ВР) передбачено, що наркоманія – це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною. У діагнозі ж, вказаному у наданій суду довідці про результати одноденного лікування ОСОБА_5 , відсутнє посилання на психічну або фізичну залежність останнього від наркотичного засобу або психотропної речовини, та, крім того, у довідці йшла мова про епізодичне вживання наркотичних речовин, а не про зловживання ними, як це передбачено у визначенні поняття наркоманії у статті 1 вищенаведеного Закону.
13. З довідки від 16 листопада 2020 року вбачається, що у ОСОБА_5 медичне обстеження відповідно до Закону №62/95-ВР відсутнє. Цей Закон передбачає, що медичне обстеження – це обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія» та визначено, що добровільне лікування – це лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника.
14. Статтею 13 Закону №62/95-ВР визначено, що медичний огляд проводиться за направленням поліцейських, а медичне обстеження – за направленням лікаря-нарколога.
15. Статтею 14 Закону №62/95-ВР передбачається, що якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз «наркоманія», потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування. Невідкладні лікувальні заходи для усунення залежності особи від наркотичних засобів або психотропних речовин проводяться в режимі госпіталізації у визначеному для цього спеціалізованому медичному закладі.
16. Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 не проходив медичного обстеження у розумінні статті 13 Закону № 62/95-ВР з усіма необхідними ознаками, передбаченими у статті 1 цього Закону та він не є особою, хворою на наркоманію, у розумінні цієї ж правової норми. Відтак, ОСОБА_5 і не проходив добровільного лікування, як особа, хвора на наркоманію у порядку, передбаченому статтею 14 Закону № 62/95-ВР, оскільки такого лікування він не потребував (за результатами медичного обстеження лікар-нарколог на вказане лікування його не направляв). Період лікування ОСОБА_5 з 16 листопада              2020 року по 16 листопада 2020 року, вказаний у наданій ним довідці, взагалі не може вважатися курсом лікування.
17. Як вбачається з довідки, виданої ТОВ «Медичний Центр «Клініка імені                           ОСОБА_6 » від 15 грудня 2020 року ОСОБА_5 проходив курс лікування від наркотичної залежності з 16 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року, тобто на день ухвалення вироку засуджений не пройшов повністю курс лікування від наркотичної залежності в медичній установі.
18.  Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом. Апеляційний суд надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги, які аналогічні доводам касаційної скарги. Касаційна скарга не містить доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин справи. 
19. Отже, відсутні підстави вважати зазначені обставини істотним порушенням у розумінні положень пункту 1 частини 2 статті 412 КПК. Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає вимогам статті 419 КПК.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                          ОСОБА_3