ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	Львів	Справа № 260/4528/20 пров. № А/857/4582/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Обрізка І. М., Шевчук С.М.;
за участю секретаря судового засідання –   Чопко Ю. Т.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу   Закарпатського    окружного адміністративного суду  від  04 лютого 2021  року про закриття провадження   в справі № 260/4528/20 (головуючий суддя Гаврилко С. Є., м. Ужгород, повне текст ухвали складено 12 лютого 2021 року)  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
                                                  
                                                       ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року Закарпатським  окружним адміністративним судом було зареєстровано позовну заяву   ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про визнання  протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в місті Києві щодо не припинення розшуку автомобіля марки Skoda SUPERB, шасі НОМЕР_1 , починаючи з 29.07.2019 року; зобовязання  Головне управління Національної поліції в місті Києві припинити розшук автомобіля марки Skoda SUPERB, шасі НОМЕР_1 та упродовж доби подати до чергової частини звірену у встановленому законом порядку копію прийнятої постанови про припинення розшуку автомобіля для вилучення такого з відповідних реєстрів.
Ухвалою Закарпатського    окружного адміністративного суду  від  04 лютого 2021  року провадження у справі № 260/4528/20 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в м. Києві  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії  закрито.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачем -   ОСОБА_1   було оскаржено його в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, висловлено прохання скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що спір в даній категорії справ повинен вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, так як у даних правовідносинах є наявним суб`єкт владних повноважень, який виконує владні управлінські функції. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України  у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 вказує, що автомобіль марки Skoda SUPERB, номер кузова шасі НОМЕР_1 він придбав від ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 ,  згідно Договору купівлі-продажу 2142/2019/1409135 транспортного засобу від 11 квітня 2019 року. Висновком експертного дослідження № 7/2142/3859 від 11 квітня 2019 року встановлено, що номер кузова та бланк свідоцтва не змінювалися та відповідають офіційному обігу (а.с.а.с. 16-20, 28).
Також встановлено, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 12019100060002851 від 02 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 289 частиною 3 (незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене при кваліфікуючих ознаках) КК України. Досудове розслідування зазначеного вище кримінального провадження здійснюється на підставі заяви ОСОБА_4 , яка стверджує, що невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом марки Skoda SUPERB, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився за адресою м. Київ, вул. Військовий проїзд, 8.
Постановою слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві Іванова В.І. від 29 липня 2019 року автомобіль марки "SKODA" моделі "SUPERB", коричневого кольору, 2016 року випуску, д.н.з. " НОМЕР_2 ", номер кузова    НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12019100060002851 від 02 липня 2019 року та визначено місце зберігання спеціальний майданчик для тимчасового тримання тимчасово вилучених транспортних засобів, за адресою: м. Київ, вул. Промислова, 4.
За даними офіційної бази МВС України, станом на 21 грудня 2020 року, вказаний автомобіль марки "SKODA" моделі "SUPERB", коричневого кольору, 2016 року випуску, д.н.з. " НОМЕР_2 ", номер кузова   НОМЕР_1 , перебуває у розшуку, оголошеного Печерським управлінням поліції ГУНП в м. Києві (а.с. 58).
Листом № 12492/125/52/02-2019 від 24 жовтня 2019 року слідчим слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві підтверджено обставини щодо вилучення вказаного транспортного засобу (а.с. 41).
ОСОБА_1 в особі представника звернувся до слідчого Печерського управління поліції ГУНП в місті Києві з клопотанням № 7157 про зняття з розшуку автомобіль марки Skoda SUPERB, шасі   НОМЕР_1 , однак постановою слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП в місті Києві Іванова В.І від 12 червня 2020 року було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання у кримінальному провадженні № 12019100060002851 (а.с.а.с. 46-49).
Згідно статті 4 частини 1 пункт 7 КАС України під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Так, згідно з статтею 19 частиною 1 пунктом 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, як вже зазначалося, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
Згідно із статтею 1 частиною 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до статті 3 частини 1 пункту 5 КПК України досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Тобто, орган дізнання, попереднього слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже, оскарження такої бездіяльності має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.
Згідно підпункту 4.2 пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК) порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури.
Таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської <…>. Положення статті 55 Конституції України щодо можливості громадянина звернутись за захистом своїх прав і свобод однаково стосується можливості судового оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, оскільки ними можуть порушуватись його права і свободи. Недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів.
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 вказано, що положення статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України в аспекті конституційного звернення і конституційного подання та в системному зв`язку з положеннями частини другої статті 55 Конституції України, частини третьої статті 110, частини п`ятої статті 234, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України, частини другої статті, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти так, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.
Згідно із пунктом 4 підпунктом 4.3 вказаного рішення виключається юрисдикція адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства. <…> Компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.
При цьому Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.
При цьому, згідно із статтею 306 частиною 1 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Відтак, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (бездіяльності) правоохоронних органів, вчинених при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.
Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 по справі № 826/13340/15.
Оспорювані позивачем дії (бездіяльність) були вчинені за постановою слідчого у рамках розслідування кримінального провадження, тому з`ясування законності проведення таких дій у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції є помилковим.
Колегія суддів звертає увагу на те, що інформація щодо розшуку транспортного засобу була внесена у рамках кримінального провадження, то і вилучення зазначеної інформації належить проводити у порядку, визначеному КПК України.
При цьому, розгляд даної справи у порядку адміністративного судочинства вимагав би від адміністративного суду здійснення перевірки дотримання слідчими слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві норм КПК України під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019100060002851, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у якому належить до повноважень слідчого судді (стаття 3 частина 1 пункт 18 КПК України).
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.
Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
В той же час, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися “судом, встановленим законом” у розумінні ч.1   ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року.
Виходячи із суті права та інтересу, за захистом яких звернулася позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, суд приходить висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії слід закрити. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства суд закриває провадження в адміністративній справі.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження в справі, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 229, 243, 250, 272, 311, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а ухвалу   Закарпатського    окружного адміністративного суду  від  04 лютого 2021  року про закриття провадження   в справі № 260/4528/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 27  квітня 2021 року.