УХВАЛА

11 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/10348/19
адміністративне провадження № К/9901/12580/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №520/10348/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані «Плазма» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
12.04.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №520/10348/19 (згідно з трек-номером поштового відправленя надіслано 08.04.2021).
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Податковим органом вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій невірно застосовано приписи підпункту 14.1.11, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункт 198.1, пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пункти 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вказані норми застосовані судами попередніх інстанцій без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №826/9368/15, від 08.09.2020 у справі №819/1250/17, від 23.10.2020 у справі №816/2932/15.
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;                       2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду;                         4) обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Верховний Суд зауважує, що скаржником не конкретизовано, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій вищевказаних норм матеріального права, не доведено подібність правовідносин у справах, не наведено висновки судів попередніх інстанцій у взаємозв`язку з висновками Верховного Суду, які, на думку скаржника, мали бути враховані, що не є належним обґрунтуванням наведеної скаржником підстави касаційного оскарження судового рішення - пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень встановлено, що суди попередніх інстанцій врахували висновки Верховного Суду щодо використання податкової інформації, оформлення первинних документів, впливу наявності/відсутності певних документів на визнання реальності господарських операцій, врахування пояснень осіб щодо непричетності до діяльності підприємства, наявності вироків тощо. Податковим органом не аргументовано, у чому полягає неправильність застосування судами відповідних правових позицій Верховного Суду.
Також скаржником вказано про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Разом з тим, скаржником не вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328, відповідні пункти частин 2 і 3 статті 353 КАС України.
Верховний Суд зауважує, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Разом з тим, як встановлено пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Щодо оскарження податковим органом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ТОВ «Компані «Плазма» витрат на правничу допомогу у сумі 500000,00 грн, скаржником не наведено підстав касаційного оскарження з посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України, не конкретизовано, які норми матеріального права неправильно застосовано судами попередніх інстанцій.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №520/10348/19 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва