ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5829/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Сорочка Є.О., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів із належної до виплати суми 29 423,76 грн;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити розрахунок і виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів із належної до виплати суми 29 423,76 грн у зв`язку з порушенням строків виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 однією сумою.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2020 позивач звернувся із заявою (а.с.28-30) до відповідача і просив: надати інформацію про нараховану суму грошових коштів, що виникла у зв`язку із перерахунком пенсії з 01.01.2016 до 01.04.2018; здійснити розрахунок і виплату компенсації втрати частини доходів з 01.01.2016 до 30.03.2018 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050) і  Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок №159).
Листом від 18.11.2020 позивач отримав відмову, за змістом якої зазначено, що пенсія позивачу виплачується без затримки, у розмірі та порядку згідно із матеріалами пенсійної справи та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує права позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого і органу (особи).
Статтею 2 Закону № 2050 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, що вони одержують і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статей 3, 4 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону № 2050 компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Статтею 7 Закону № 2050 визначено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства. Пункти 1, 2 Порядку №159 кореспондуються з положеннями Закону № 2050 і конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Нормативно не встановлено першості нарахування і виплати доходу, що своєчасно не був виплачений, та не виокремлено залежності компенсації втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме  це є юридичними фактами з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Суд зазначає, що кошти, що належать нарахуванню у порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до статті 6 Закону №2050 компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. 
У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №826/8319/16 зазначено, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. 
Згідно із частиною 2 статті 55 Закону № 2262 нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
У рішенні Верховного суду від 05 березня 2020 року по справі №140/1547/19 (де охоплено подібний період) зазначено,  що виплата частини доходу у вигляді заборгованої пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) з 01.01.2016 до 30.09.2018  у сумі 27871,40 грн відповідачем не здійснена, тому позивач вказував, що з вини відповідача він за вказаний період щомісячно не отримував дохід у вигляді суми пенсії (недоплаченої) у сумі 840,48 грн. Враховуючи, що у матеріалах вказаної справи відсутні докази виплати позивачу коштів за період з 01.01.2016 до 01.09.2018 у сумі 27871,40 грн, правомірним є висновок судів, що правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини перерахованої пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати та зобов`язання здійснити щомісячний розрахунок та виплату компенсації втрати частини таких доходів, починаючи з 26.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, відсутні (ЄДРСР 88062591).
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що у справі № 580/5420/20 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час перерахунку з 90 % відповідних сум грошового забезпечення на 70 % відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії ОСОБА_1 до статті 63 Закону № 2262, виходячи з 90 % відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення набрало законної сили 20.02.2021.
У справі № 580/1316/20  у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача негайно підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських з врахуванням постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18 - відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили 07.07.2020
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №580/407/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства Внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. У позові позивач просить: визнати дії відповідача протиправними щодо відмови у підготовці та наданні до ГУ ПФУ в Черкаській області та ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.12.2019 відповідно до вимог ст. 43, 63 Закону № 2262, ст.9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 та наказу Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007 та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 відповідно до яких були встановлені не скасовані міліцейські додаткові види грошового забезпечення: надбавка за виконання особливо важливих завдань та надбавка за виконання оперативно-розшукової діяльності, та виплачувалися на момент виникнення підстав для перерахунку пенсії із грошового забезпечення поліцейського за прирівнюваною посадою за грудень місяць 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу організації освітньої та наукової діяльності МВС України виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення поліцейського за прирівнюваною посадою за грудень місяць 2019 року, відповідно до вимог ст. ст. 43, 63 Закону №2262, ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 та наказу Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007 та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 із обов`язковим зазначенням відомостей у відповідності до яких були встановлені не скасовані міліцейські додаткові види грошового забезпечення: надбавка за виконання особливо важливих завдань та надбавка за виконання оперативно-розшукової діяльності, та виплачувалися на момент виникнення підстав для перерахунку пенсії з 01.12.2019; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу організації освітньої та наукової діяльності МВС України зазначити у оновленій довідці про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом за грудень місяць 2019 року для перерахунку пенсії з 01.12.2019 відомості про розміри видів грошового забезпечення (прирівняні види грошового забезпечення): посадового окладу - начальник відділу поліції ГУНП, окладу за спеціальним званням підполковник поліції; загальні та незалежні види грошового забезпечення, надбавки за вислугу років - 50%, надбавки за роботу з таємними документами - 015%; діючи не скасовані види міліцейського грошового забезпечення, які виплачувалися міліціонерам під час їх існування та станом на січень 2016 року: надбавки за виконання особливо важливих завдань - 50% , надбавки за оперативно - розшукову діяльність - 45%, міліцейські премії - 82,70%; види поліцейського грошового забезпечення, які повинні ураховуватися до грошового забезпечення колишнього міліціонера; надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції - 80%, поліцейські премії, станом за грудень місяць 2019 року у сумі 117,70%; індексація грошового забезпечення 929,08. Ухвала набрала законної сили 15.02.2021.
Матеріали справи не мають доказів ненарахованих сум пенсії позивача за правилами згідно Постанови №103 щодо здійсненого перерахунку у квітні 2018 року та/або нарахованих і не отриманих коштів у сумі 29423,76 пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України. Позивачем не обґрунтовано розбіжності між передбаченою за законодавством, нарахованої, сплаченої (недоплаченої, невиплаченої) суми пенсії щомісячно та деструктивними відхиленнями (на його думку), що призвели до втрат і нарахування компенсації 10852,45, обчисленої без надання пояснень приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) і розрахунку застосування, зокрема 102,7% за 2020 рік у контексті вимоги обґрунтування вини відповідача, що за вказаний період він не отримував щомісячно дохід у вигляді суми недоплаченої пенсії.  Індекс інфляції, або індекс споживчих цін  -  показник, що характеризує зміни загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. У таблиці https://buhgalter.com.ua/dovidnik/norma-robochogo-chasu/tablitsya-indeksiv-inflyatsiyi/ індексів інфляції всього за рік 2020 - індекс 105,0.
Верховний Суд у справі №1540/3742/18 підкреслив, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід особи з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, що є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідач 18.11.2020 листом №6176-6607/С-03/8-2300/20 (а.с.31-32) надав копії документів пенсійної справи. Так, розмір пенсії станом на 31.12.2015 становив 5388,86 грн. Після перерахунку за довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області №8658 розмір пенсії з 01.01.2016 становив 6614,85 грн, загальна сума доплати за 2016-2017 роки становить 29 423,76 грн і виплачується у порядку, передбаченому постановами КМУ №103 і №1088: з 01.01.2019 до 31.12.2019 -  613,00 грн щомісячно (29423,76 грн: 24 місяці х 50%); з 01.01.2020 до повної виплати розрахованої суми по 1225,99 грн щомісячно (29423,76 грн: 24 місяці х 100%). Доплату пенсії за період з 01.01.2018 до 30.04.2018 в сумі 4903,96 грн нараховано на виплату за додатковою відомістю у квітні 2018 року. Починаючи з 01.05.2018 до 31.12.2018 позивач отримував 6614,85 грн щомісячно, з 01.01.2019 до 31.12.2019 отримував 7227,85 грн щомісячно (пенсія 6614,85 грн + доплата 613,00 грн), з 01.01.2020 до 29.02.2020 - 7840,84 грн (пенсія 6614,85 грн + доплата 1225,99 грн), з 01.03.2020 по теперішній час - 8011,66 грн (пенсія 6785,67 грн (проведено перерахунок пенсії як особі з інвалідністю 2 групи, захворювання якої пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС, 1 категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи) + доплата 1225,99 грн).
Таким чином, позивачем не обґрунтовано протиправність дій чи бездіяльності відповідача у реалізації вимог постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" щодо нарахування і виплати пенсії з огляду на подальше виключення п.3 Постанови КМУ № 103 та особливості дії у часі п.5 цієї постанови, зокрема, з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/3858/18 від 12.12.2018, № 826/12704/18 від 14.05.2019 та змінами, внесеними згідно з Постановою № 1088 від 24.12.2019 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду № 826/6453/18 від 29.01.2020 і  постанови Шостого апеляційного адміністративного суду № 640/6077/19 від 19.01.2021.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів, а тому вимоги про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити розрахунок і виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 однією сумою задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Г.В.Земляна

                              суддя                                                                      Є.О.Сорочко