П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8317/20 
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
20 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги  Військової частини НОМЕР_1  та ОСОБА_1 на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018 зі встановленням для нарахування індексації базового місяця - січень 2014 року, у сумі 40538,27 грн; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що визначення базового місяця для обчислення індексації не є дискреційними повноваженнями відповідача. До 01.03.2018 підвищення окладів військовослужбовців не відбувалося і оскільки в довідці від 13.03.2020 №249/6 вказано про встановлення базового місяця січень 2014 року, то саме вказаний місяць підлягає застосуванню при обчисленні індексації грошового забезпечення позивачки. Крім того, оскільки судом встановлено право позивачки на отримання відповідних виплат, вона набула право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
20 листопада 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій позивачка просить зменшити позовні вимоги та правильними вважати позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення зі встановленням базового місяця січень 2014 року в загальній сумі 40538,27 грн.
Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Отже, заява про зменшення позовних вимог може бути подана до суду першої інстанції до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.
При цьому чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості зменшення позовних вимог в суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог.
Відзив відповідача на апеляційну скаргу позивачки на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Військова частина НОМЕР_1 в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає про те, що позивачка не зверталася до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про не проведення повного розрахунку при звільненні, однак позивачка не звільнялася в на даний час продовжує проходити військову службу. Також відповідач стверджує, що невиплата індексації грошового забезпечення у 2016-2018 роках пов`язана з вказівками Департаменту фінансів Міноборони України, оскільки у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - грудні 2018 року у Міністерства оборони України не було.
Відзив позивачки на апеляційну скаргу відповідача на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідала необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу позивачки задовольнити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про доходи від 13.03.2020 №249/68 у період з січня 2016 по березень 2018 індексація грошового забезпечення позивачці не виплачувалася.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування індексації у період з 01.01.2016 до 01.03.2018 протиправною, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив  з того, що позивачка має право на індексацію грошового забезпечення, а відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення не є підставою для її ненарахування. 
Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо встановлення для виплати індексації грошового забезпечення базового місяця - січень 2014 року та щодо нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).
Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Відповідно до ч. 2ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).
Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою про доходи від 13.03.2020 №249/68 (а.с.11) у період з січня 2016 по березень 2018 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.
В той же час в обґрунтування апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації. Відповідач зазначає лише про те, що протягом 2016-2018 років фінансування індексації грошового забезпечення передбачене не було.
Водночас, відсутність фінансування не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати індексацію грошового забезпечення, встановленого Законом.
При цьому доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, є необґрунтованими, оскільки ч.6 ст.5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 липня 2019 року в справі № №240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в порушення вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 відповідач протиправно не виплачував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідач діяв на підставі вказівок Департаменту фінансів Міністерства оборони, а позивачка не зверталася до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату індексації, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З урахуванням наведеного, оскільки вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України та відсутність звернення позивачки не спростовують обов`язку відповідача дотримуватися положень Закону №1282-ХІІ та проводити індексацію грошового забезпечення військовослужбовців у разі виникнення встановлених законом підстав.
Також в обґрунтування апеляційної скарги  Військова частина НОМЕР_1 зазначає про те, що фактично фінансування військових частин здійснюється Міністерством оборони України, а тому позивач мав пред`являти свої вимоги саме до Міністерства оборони України.
Водночас, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення – січня 2014 року, апеляційний суд виходить з наступного.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 року № 1013 (далі - Постанова №1013)  п.5 Порядку №1078 викладено в новій редакції:
"5. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку".
Отже, починаючи з 09.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець.
В свою чергу Порядок №1078 пов`язує обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації зі зміною окладів (тарифних ставок), тому базовий місяць індексації грошового забезпечення (заробітної плати) змінюється виключно у разі підвищення посадових окладів (тарифних ставок).
З матеріалів справи судом встановлено, що у довідці від 13.03.2020 №249/68 (а.с.11) зазначено про встановлення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2014 року.
При цьому зміна тарифних ставок (окладів)  військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця січень 2014 року.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала розрахунок індексації за період з 01.01.2016 до 01.03.2018.
Перевіривши правильність вказаного розрахунку, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.4 Порядку №1078 частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Судом встановлено, що наведений в розрахунку розмір грошового забезпечення, яке індексується в межах прожиткового мінімуму, відповідає розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом України про державний бюджет на відповідний рік, а індекс споживчих цін відповідає даним Держкомстату.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018  зі встановленням для нарахування індексації базового місяця - січень 2014 року у розмірі 40538,27 грн.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, колегія суддів виходить з наступного.
Абз. 8 п. 4 Порядку №1078 передбачено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ    (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами  у  цьому  Законі  слід  розуміти грошові доходи громадян,  які вони одержують на території України і які не  мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Ст. 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі ст.4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ  формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень    статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ    дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16 та Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17.
При цьому доводи Військової частини НОМЕР_1  про те, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про непроведення повного розрахунку при звільненні, однак позивачка не звільнялася і на даний час продовжує проходити військову службу, є необґрунтованими, оскільки згідно з позовними вимогами позивачка просить виплатити компенсацію за Законом № 2050-ІІІ, яка не пов`язана з фактом звільнення з військової служби та проведенням остаточного розрахунку.
Враховуючи, що в межах розгляду даної справи судом встановлено факт невиплати позивачці сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у вказаний вище період.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що право на компенсацію позивачка набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, є необґрунтованими.
Так, Верховний Суд у постановах від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17 вказав про те, що  у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
З огляду на вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Військової частини   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації  грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про  задоволення позову.
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення зі встановленням базового місяця - січень 2014, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018 зі встановленням для нарахування індексації базового місяця - січень 2014 року в сумі 40538,27 грн.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Постанова суду складена в повному обсязі  20 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.