Справа № 442/7280/20                                         Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/134/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       07 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Симця В.І.,
адвоката Попів-Кішко Р.Й. 
– представника позивача ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 – представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року зОСОБА_1 стягнуто на користь  ОСОБА_3 аліменти на утримання трьох повнолітніх дітей в розмірі по 1 500 гривень щомісячно на кожну дитину - до припинення дітьми навчання, але не довше ніж до досягнення ними двадцяти трьох років.
Однак, позивач не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки у зв`язку з погіршенням стану здоров`я в грудні 2018 року він змушений був звільнитися зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби і на даний час проходить лікування. Офіційно не працює, інших доходів окрім пенсії не має, а тому щомісячна сума аліментів в розмірі 4 500 грн. є непосильною для позивача.
З урахуванням наведеного просив стягувати аліменти з нього на трьох повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, в розмірі 1/3 частини від його заробітку (пенсії), починаючи з дня пред`явлення позову і до припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дітьми двадцяти трьох років (а.с. 1-3).
 
Оскаржуваним рішенням  в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 22-23).

Дане рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи (а.с. 25-27).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений (зокрема) за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів або їх одержувача.
Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Системний аналіз вище наведених норм матеріального і процесуального права свідчить про те, що (виходячи з предмета даного спору, а саме – зменшення розміру аліментів) саме на позивача покладається обов`язок доказування фактів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів (самого позивача) або їх одержувачів (відповідачки та доньок сторін спору) у період, який пройшов після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів: в даному випадку – після 17 квітня 2019 року.
В той же час, позивачем не було подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про такі зміни матеріального і сімейного стану сторін спору або погіршення (поліпшення) їх стану здоров`я, які б могли слугувати правовою підставою для зміни розміру аліментів в сторону їх зменшення.
Крім цього, у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» міститься роз`яснення про те, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Як стверджується матеріалами справи, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 2019 року дійсно було присуджено до стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на трьох дорослих дітей сторін спору у розмірі по 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину – до припинення згаданими дітьми навчання, але не довше, ніж до досягнення дітьми 23 років (а.с. 4-6).
Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданого рішення суду, донька сторін ОСОБА_4 закінчує навчання у червні 2019 року.
У Відзиві відповідачки на апеляційну скаргу стверджується, що донька ОСОБА_4 припинила своє навчання в магістратурі в грудні 2020 року.
Таким чином, на час ухвалення судом оскаржуваного рішення (14.12.2020 року) стягнення аліментів на одну з доньок апелянта, ОСОБА_4 , вже закінчувалося, а відтак доводи позивача про стягнення з нього аліментів «в розмірі 4 500 грн.» до уваги прийматися не можуть.
Крім цього, на час апеляційного розгляду справи (а саме – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згаданій доньці ОСОБА_5 вже виповнилося 23 роки.

Як вбачається з трудової книжки позивача (копія якої є наявною у матеріалах справи), з останнього місяця служби він звільнився у віці 45 років та за власним бажанням (а.с. 12-13).
Доказів про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості, як особа, яка шукає роботу, позивачем (апелянтом) до суду подано не було.
Так само, як не було подано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про непрацездатність позивача, який на час ухвалення судом оскаржуваного рішення є працездатною особою 47 років. 
За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, що і стало правовою підставою для відмови у позові.
       В той же час, в доводах апеляційної скарги не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази судом встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 червня 2021 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.