ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  906/927/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Житомирської обласної прокуратури
на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 (у складі колегії суддів: Грязнов В.В. (головуючий), Мельник О.В., Розізнана І.В.) про закриття апеляційного провадження
у справі № 906/927/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя"
до Житомирської районної державної адміністрації,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат",
про визнання недійсним розпорядження від 06.01.2005 № 7
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" (далі -ТОВ "Перлина Заріччя", Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Житомирська РДА, Відповідач) про визнання недійсним розпорядження Голови Житомирської РДА від 06.01.2005 №7 "Про затвердження технічної документації із землеустрою по встановленню меж і виготовленню державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Державному підприємству "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (далі - ДП  "Івано-Франківський ВЛПК", Третя особа)" на земельну ділянку площею 491,1265 га в частині площі куди увійшла земельна ділянка площею 7,5550 га, кадастровий номер 1822082500:01:000:0220, яка необхідна для обслуговування та на якій знаходиться цілісний майновий комплекс - база відпочинку "Перлина" за адресою: Житомирська область, Житомирський район, сільська рада Зарічанська, Зарічанський військовий лісгосп, квартал №  4, виділ 9, що належить на праві власності ТОВ "Перлина Заріччя" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.01.2019 вх.  №1967).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2009 Позивач є власником цілісного майнового комплексу - бази відпочинку " Перлина ", який розташовано на земельній ділянці, що спірним розпорядженням передана на праві постійного користування Третій особі, тому, посилаючись на положення частини 2 статті 191, частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України, статей 120, 125, 142 Земельного кодексу України, просив скасувати розпорядження в частині земельної ділянки, яка виділена для обслуговування належного йому на праві власності цілісного майнового комплексу.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 позов задоволено. Визнано частково недійсним розпорядження Голови Житомирської РДА Житомирської області від 06.01.2005   №7 в частині земельної ділянки площею 7,5550 га, яка на день ухвалення цього судового рішення має кадастровий номер 1822082500:01:000:0220, на якій знаходиться належний на праві власності ТОВ   "Перлина Заріччя" цілісний майновий комплекс база відпочинку за адресою: Житомирська область, Житомирський район, сільська рада Зарічанська, Зарічанський військовий лісгосп, квартал 4, виділ 9.
У березні 2019 року Заступник прокурора Житомирської області (далі - Прокурор) звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Перлина Заріччя".
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 (з урахуванням ухвали цього суду від 14.05.2019 про виправлення описки) поновлено Прокурору строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 у справі № 906/927/18 та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2019 апеляційну скаргу Прокурора задоволено. Рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.10.2020 касаційну скаргу ТОВ "Перлина Заріччя" задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2019 скасовано. Справу №  906/927/18 направлено на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що з урахуванням вимог частини 4 статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" судом апеляційної інстанції належним чином не досліджено та не встановлено наявність або відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Відповідача.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 у справі №906/927/18.
Ухвалу апеляційного господарського суду мотивовано тим, що Прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокуратурою, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду з апеляційною скаргою від імені суб`єкта владних повноважень, який є Відповідачем у справі та до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували наявність підстав для представництва відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру". За таких обставин, за висновком суду апеляційної інстанції, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області порушено безпідставно, тому підлягає закриттю відповідно до положень статті 264 ГПК України.
Не погоджуючись з ухвалою господарського апеляційного суду, Житомирська обласна прокуратура (далі - скаржник) звернулась з касаційною скаргою, у якій просила зазначену ухвалу скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів касаційної скарги, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 4, 53, 258, 264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наголошуючи, що судом не враховано, що Прокурором при зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідно до положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 ГПК України обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави, визначено у чому саме полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, оскільки Житомирська РДА протягом розумного строку не здійснила належним чином захист державних інтересів у даній справі, що призвело до порушення цих інтересів у частині дотримання порядку вилучення із користування земель лісогосподарського призначення; при цьому скаржник наголошує, що звернення до компетентного органу щодо вжиття заходів до оскарження рішення суду в апеляційному порядку поза межами строків на таке оскарження, суперечило б вимогам статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 256 ГПК України, тому, з урахуванням повідомлення направленого на адресу Відповідача у порядку, передбаченому статтею 258 ГПК України, у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для закриття апеляційного провадження у справі.
Також, скаржник зазначає проте, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" при подачі Прокурором апеляційної скарги відсутній, а правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №  912/2385/18 не може бути застосовано у даному випадку, оскільки у зазначеній справі Прокурор звертався з позовом в інтересах державних органів.
Учасники справи відзиви на касаційну скаргу не надали, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у даній справі у касаційному порядку.
Склад суду касаційної інстанції змінювався відповідно до наявних у справі протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 25.01.2021 справу №  906/927/18, передано на розгляд колегії суддів: Берднік І.С. (головуючий), Суховий В.Г., Міщенко І.С.
Ухвалою Верховного Суду від 04.02.2021, суддею-доповідачем у справі, касаційну скаргу Житомирської обласної прокуратури у справі №  906/927/18 залишено без руху.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №  906/927/18 скаржник 17.02.2021 подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги та долучив до неї платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору.
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 16.03.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №  906/927/18 у зв`язку з обранням судді Сухового В.Г. членом Вищої ради правосуддя (рішення XVIII чергового з`їзду суддів України від 09.03.2021) та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: Берднік І.С. (головуючий), Міщенко І.С., Зуєв В.А.
Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2021, у складі зазначеної колегії суддів, відкрито касаційне провадження у справі № 906/927/18 за касаційною скаргою Житомирської обласної прокуратури з підстави, передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, та постановлено здійснити перегляд ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області, поданої в інтересах держави в особі Житомирської РДА, на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 у цій справі. Прокурор вважав, що бездіяльність Житомирської РДА стала підставою для звернення Прокурора з апеляційною скаргою для захисту інтересів держави.
Апеляційний господарський суд, на виконання вказівок постанови Верховного Суду від 20.10.2020, розглянувши апеляційну скаргу Прокурора, надавши оцінку наведеним у ній доводам, у тому числі щодо підстав представництва, дійшов висновку, що Прокурор у цьому випадку не довів необхідності захисту саме ним (прокурором) інтересів держави, а також не обґрунтував підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними виходячи з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Положеннями частин 1 - 2 статті 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з частиною 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі (за їх апеляційною, касаційною скаргою, іншою заявою) лише у випадках, чітко встановлених законом.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За змістом частини 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано і у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (тут і далі у редакції, чинній на час звернення Прокурора з апеляційною скаргою у даній справі), що набрав чинності 15.07.2015, відповідно до якої представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1, 2 частина 3 вказаного Закону).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзаци 1 - 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Отже, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
Прокурор звертаючись до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Житомирської РДА обґрунтовував наявність підстав для представництва вказаного органу в суді порушенням інтересів держави у сфері дотримання вимог земельного законодавства при набутті права власності (користування) на земельні ділянки лісогосподарського призначення, вказував на те, що спірне розпорядження, було прийняте 06.01.2005, а об`єкт нерухомості ТОВ   "Перлина Заріччя" придбано 15.05.2009, що свідчить про відсутність порушення прав Позивача у спірних відносинах прийнятим оспорюваним розпорядженням; при цьому визнання вказаного розпорядження недійсним на підставі судового рішення призвело до порушення визначеного законодавством порядку вилучення земель лісового фонду із постійного користування та їх використання. Також, Прокурор вказав на бездіяльність Житомирської РДА, яка будучи Відповідачем у справі, проти позову не заперечувала, свого представника у судове засідання не направляла, оскарження ухваленого у справі рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не здійснила, тому у прокуратури наявні достатньо обґрунтовані підстави для звернення з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Житомирської РДА.
Закриваючи апеляційне провадження з посиланням на те, що прокурором не доведено підстав для представництва ним у суді зазначеного органу, у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", апеляційним господарським судом не надано належної оцінки наведеним Прокурором доводам з урахуванням того, що звернення Прокурора до суду в спірних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення державі незаконно вилученої земельної ділянки лісового фонду державного підприємства Міністерства оборони України.
Європейський Суд з прав людини звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".
Водночас Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівності сторін.
Судом апеляційної інстанції у справі, яку розглядається, не враховано, що ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина 2статті 1 Лісового кодексу України).
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт "б" частини 1 статті 164 Земельного кодексу України).
Прокурор, з урахуванням строку на апеляційне оскарження, подаючи апеляційну скаргу, вказав на необхідність невідкладного захисту інтересів держави, яка обумовлена бездіяльністю компетентного органу, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу (вибувають у незаконний спосіб з державної власності землі лісового господарства), відсутність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню відповідного органу. Вказана апеляційна скарга з дотриманням вимог пункту 3 частини 3 статті 258, статті 259 ГПК України була надіслана і на адресу Відповідача у справі, що також є свідченням обізнаності компетентного органу щодо здійснення Прокурором захисту інтересів держави.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019, повний текст якого складено 27.02.2019, прокурор подав 28.03.2019, тобто з незначним пропуском строку на апеляційне оскарження, що, за його обґрунтуванням, обумовило той факт, що він був позбавлений можливості у зв`язку зі спливом строку на апеляційне оскарження повідомити про необхідність захисту порушених інтересів держави компетентний орган (Житомирську РДА), який є учасником даного провадження та в силу закону наділений компетенцією здійснювати захист інтересів держави у відповідних спірних правовідносинах, проте не вчинив будь-яких дій для оскарження незаконного судового рішення.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що Житомирська РДА проти позову не заперечувала (підтверджується наданими до суду письмовими поясненнями), не направляла представників для участі у судових засіданнях, судове рішення у встановлені процесуальним законом строк не оскаржила. Саме цими обставинами прокурор обґрунтував подання ним апеляційної скарги. 
Водночас, із матеріалів справи також вбачається, що при розгляді Верховним Судом касаційної скарги ТОВ "Перлина Заріччя" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2019, Житомирська РДА надіслала до Верховного Суду клопотання, в якому підтримала позицію прокурора, втім після скасування Верховним Судом постанови апеляційної інстанції та передачі справи на новий апеляційний розгляд, Житомирська РДА свого представника для участі у судовому засіданні не направила, будь-якої позиції на вказаній стадії судового розгляду не висловила, що свідчить про бездіяльність компетентного органу при виконання функцій державного контролю щодо судового захисту інтересів держави, про порушення яких йому було відомо.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що Прокурором у даній справі не обґрунтовано та не доведено наявності підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Житомирської РДА, враховуючи те, що, у даному випадку, суд зобов`язаний був дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, як внаслідок прийняття Житомирською РДА розпорядження від 06.01.2005 № 7, так і внаслідок винесення господарським судом оскарженого рішення суду від 11.02.2019.
Водночас, Судом відхиляються доводи Прокурора викладені у касаційній скарзі щодо неправомірності застосування судом апеляційної інстанції правових висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у справі №  912/2385/18, виходячи з того, що Великою Палатою у постанові від 26.05.2020 у зазначеній справі роз`яснено виключну правову проблему щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, яка має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За змістом частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду яка, у визначених законом випадках, здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (стаття 45 вказаного Закону).
Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже, за результатами розгляду справи №  912/2385/18 Великою Палатою надано правовий аналіз вищенаведеним законодавчим положенням та урегульовано розбіжності, у викладених раніше постановах Великої Палати Верховного Суду та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, шляхом конкретизації правових висновків, визнання неактуальними правових висновків, уточнення та відступленні від правових висновків, а тому з урахуванням імперативних положень частини 2 статті 315 ГПК України, пункту 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, мають враховуватись судами при розгляді справ.
Відповідно до частини 3 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до частини 6 статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
У зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції належним чином не досліджено підстави наявності повноважень Прокурора на представництво інтересів держави у даній справі, Верховний Суд позбавлений можливості прийняти рішення щодо суті апеляційної скарги та вважає за доцільне застосувати повноваження, передбачені частиною 6 статті 310 ГПК України, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційному суду слід врахувати наведене в цій постанові, належним чином встановити наявність або відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Відповідача, за наслідками чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, мають бути розподілені за результатами розгляду спору.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задовольнити.
2. Ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 906/927/18 скасувати.
3. Справу № 906/927/18 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       І. С. Берднік

Судді:                                                                                           В. А. Зуєв

                                                                                                    І. С. Міщенко