Справа № 348/385/21 
Провадження № 33/4808/342/21 
Категорія ст.130ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Левкуна Д.Д. 
розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 

                                                 в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2021 року близько 00 год. 08 хв. в с. Мирне, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810», в присутності двох свідків. Згідно результату тесту від 13.02.2021 року, ступінь сп`яніння ОСОБА_1 станом на 00 год. 40 хв. становив – 1,14 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України., за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП 
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з неповним дослідженням обставин справи.
Вказує на те, що постанова суду була ухвалена без його участі, повідомлення суду про розгляд справи за місцем свого проживання він не отримував. 
Апелянт звертає увагу на те, що судом не були допитані свідки зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому їх письмові пояснення слід вважати неналежними доказами у справі.
Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, до нього не додано копії документів, які б підтверджували чи спростовували факт того, що він має право керування транспортними засобами даної категорії. У протоколі не зазначено переліку документів, які долучені до протоколу, не зазначено, що проводився відеозапис та відсутнє посилання на технічний засіб, яким такий запис здійснювався.
ОСОБА_1 зазначив, що в акті огляду, який міститься в матеріалах справи, не міститься дати його складання.
Апелянт вказує на те, що огляд на стан сп`яніння проводився в приміщенні Надвірнянського ВП ГУНП, а не на місці зупинки транспортного засобу. У відділ поліції його було доставлено службовим транспортним засобом. Після проведення огляду його було доставлено до транспортного засобу, який він залишив на узбіччі с. Мирне Надвірнянського району.
Таким чином, працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, який повинен вважатися недійсним.
За наведених обставин, постанова суду ухвалена без надання належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи.
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Левкуна Д.Д., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «“право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.  
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Апеляційним судом не встановлено порушень порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, які вказують на незаконність постанови суду та свідчать про необхідність її скасування. 
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до Надвірнянського районного суду для розгляду 18.02.2021 року, розгляд яких було призначено на 12.04.2021 року.
Про розгляд справи ОСОБА_1 був належним чином повідомлений 22.03.2021 року , про що свідчить його власноручний підпис на рекомендованому повідомленні Укрпошти про вручення поштового відправлення (а.с.12).
12.04.2021 року  ОСОБА_1 власноручно подав до суду заяву про відкладення розгляду справи та надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи та зробити фотокопії документів (а.с.13), у зв`язку із чим розгляд справи було перенесено на 28.04.2021 року.
На адресу суду повернувся конверт про вручення рекомендованого повідомлення повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.15-16)..
У відповідності до постанови судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2021 року суддею зазначено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 був повідомлений, що дані матеріали будуть розглядатися Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, що підтверджується його особистим підписом та свідчить про обізнаність щодо перебування вказаних матеріалів відносно нього на розгляді в суді. Судом при прийнятті рішення було враховано, що ОСОБА_1 викликався в судове засідання рекомендованою кореспонденцією за адресою, зазначеною ним при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також про місце розгляду справи був повідомлений при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, в якому надав власноручно пояснення, суддя вважав, що відповідно до вимог КУпАП ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, тому з урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Також, суддею було враховано, що від ОСОБА_1 не поступило заяви про зміну місця проживання чи про перебування в іншому місці з поважних причин.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом матеріалів справи  свідчить про те, що розгляд справи неодноразово відкладався саме з метою забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні і надання йому можливості організувати захист його прав та інтересів в суді.
Згідно постанови суду від 28.04.2021 року у справі ухвалено рішення за відсутності правопорушника, який був повідомлений про день та час розгляду справи та від якого не поступила клопотань про відкладення розгляду справи, а тому суд на підставі ст.268 КУпАП розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , яким останнього притягнуто до відповідальності.
В день ухвалення судового рішення, судом було надіслану ОСОБА_1 копію постанови суду для відома, про що свідчить супровідний лист суду (а.с.19).
30.04.2021 року ОСОБА_1 подано заяву до суду про видачу йому копію постанови суду від 28.04.2021 року, яку ним в той же день отримано, про що свідчить власноручний підпис апелянта (а.с.20-21).
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України та повідомлений, що розгляд адміністративної справи щодо нього відбудеться в Надвірнянському районному суді.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності може заявляти клопотання перед судом про відкладення розгляду справи, якщо існують поважні причини, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. Однак, наявність вказаних причин повинна бути належним чином підтверджена особою, яка заявляє відповідне клопотання про відкладення розгляду справи. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводів захисника адвоката Левкуна Д.Д. вбачається, що вони вважають, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, посилається на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за  правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 

   Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена даними результату тесту із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810», тест №5643 від 13.02.2021 року (а.с.1); даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №460693 від 13.02.2021 року (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від, з якого вбачається, що результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння склав – 1,14 ‰ (а.с.3); рапортом поліцейського СРПП Надвірнянського РВП Новіцького А.Ю. на ім`я начальника Надвірнянського РВП від 13.02.2021 року (а.с.7); компакт-диском «DVD+R», який міститься в матеріалах справи (а.с.8). 
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №460693 від 13.02.2021 року,  ОСОБА_1 13.02.2021 року близько 00 год. 08 хв. в с. Мирне керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в присутності двох свідків у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810» прилад ARBH 0653, тест 5643, результат 1.14 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України., за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП Надвірнянського РВП старшим сержантом поліції Новіцьким А.Ю.., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.
ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Надвірнянському районному суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .
В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх анкетні дані, правильність яких засвідчена їх власноручними підписами.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали адміністративної справи.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом , про що свідчить власноручний підпис апелянта. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно написав пояснення, в яких зазначив, що випив 250 грам горілки і вказав на те, що керувати транспортним засобом  не буде.
ОСОБА_1 було  ознайомлено із змістом протоколу під його підпис.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що останні порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння і оформлення працівником поліції адміністративних матеріалів не відповідають чіткій послідовності. Вважає, що зібрані з порушенням норм законодавства докази не доводять його вини у вчиненні правопорушення та вважає, що проведення огляду на стан сп`яніння не на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції була незаконною, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі. 
Перевіряючи вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Так, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Окрім того, слід зазначити, що у відповідності до вимог закону проходження огляду особи на стан сп`яніння не передбачає проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу. Працівник поліції вправі сам вирішувати та обирати місце проведення огляду водія для визначення стану сп`яніння.

Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння шкіри обличчя. Результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 1.14 % проміле. 
З даним результатом огляду ОСОБА_1 був ознайомлений та погоджувався із його результатом, про що свідчить його власноручний підпис в акті огляду. Огляд було проведено у присутності свідків ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , в якому зазначено дані свідків із їх підписами.
Як вбачається з роздруківки приладу Drager Alcotest 6810 ARВН-0653 (а.с.1)  тест №5643 в результаті огляду ОСОБА_1   поліцейським за допомогою технічного засобу 13.02.2021 року о 00 год. 40 хв. було встановлено, що останній  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1.14 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. (а.с. 1). 
В роздруківці приладу Drager Alcotest 6810 ARВН-0653 зазначено, що останнє калібрування приладу було 10.06.2020 року, що свідчить про правомірність його використанні у проведенні огляду на стан сп`яніння.
В матеріалах справи наявне свідоцтво про перевірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/7113 чинне до 07.10.2021 року про відповідність вимогам закону приладу Газоаналізатора Алкотест 6810 ARВН-0653 (а.с.6).
Згідно рапорту поліцейського СРПП Надвірнянського РВП старшого сержанта поліції Новіцького А.Ю. (а.с.7), 13.02.2021 року близько 00 год. 08 хв. було зупинено ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій погодився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , результат якого показав 1.14 % проміле, з яким водій погодився. В рапорті зазначено, що свідки своїми підписами засвідчили свою присутність при огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує т.в.о. начальника Надвірнянського РВП  про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4-5), з яких вбачається, що вони були запрошені працівниками Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області бути присутніми в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат огляду показав 1.14 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами. В поясненнях свідків зазначено, що вони були присутніми в якості свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні . 
Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті. 
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
З вищевказаних відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водія ОСОБА_1 було повідомлено про проведення відеозапису на нагрудну боді відео камеру працівника поліції щодо його проходження огляду на стан сп`яніння.
На відеозаписі  видно, як ОСОБА_1 забажав переконатись у паспортних даних свідків, щоб вони не були підставними, після чого свідками були надані документи для встановлення їх паспортних даних. ОСОБА_1 . 
Працівниками поліції було повідомлено номер проходження тесту та роз`яснено порядок та правильність проходження ОСОБА_6 огляду на визначення стану сп`яніння, після чого останній продув прилад Драгер, результат якого показав 1.14% проміле, після чого ОСОБА_1 та свідків було ознайомлено із результатом огляду 1.14 % ОСОБА_1 . Працівником полюції ОСОБА_1 було ознайомлено про перевищення допустимої норми алкоголю в організмі людини, яке керує транспортним засобом.
ОСОБА_1 не висловлював зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду за допомогою приладу Драгер на визначення стану алкогольного сп`яніння, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про перевищеної в нього дозволеної норми алкоголю. 
Вважаю, що ОСОБА_1 не надані докази, які свідчать про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений поліцейським за допомогою технічного засобу не відповідав вимогам ст.266 КУпАП, а прилад Алкотест Драгер 6810 відповідає вимогам закону та пройшов калібрування відповідно до вимог закону.
Посилання апелянта на неправомірність проведення огляду на стан сп`яніння не на місці зупинки транспортного засобу, а у відділенні Надвірнянського РВП, є безпідставними, оскільки діючий закон не зобов`язує працівників поліції проводити такий огляд на місці зупинки транспортного засобу і останні самостійно вирішують місце проведення такого огляду з врахуванням конкретних обставин.(погодні умови, складність у залученні свідків та т.п.)  

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу та місця проведення огляду на визначення стану сп`яніння  не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст.  266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.
Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Посилання апелянта на те, що працівники поліції в порушення вимог законодавства було порушено вимоги проходження водія огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими. 
В результаті перевірки вищевказаних доводів апеляції не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проведено поліцейським в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився огляд. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні  огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.
У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння  повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом. Однак, до цих причин можливо також віднести сумніви водія в тому, що прилад за допомогою, якого було проведено огляд не має сертифікату та свідоцтва про реєстрацію і не дозволяє отримати об`єктивний результат щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння. 
Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.  
Так, зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено  наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України  09.11.2015  № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.  
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не надані докази, які свідчать про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810 не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.
Апеляційний суд вважає доведеним те, що 13.02.2021 року близько 00 год. 08 хв. в с. Мирне, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810», в присутності двох свідків. Згідно результату тесту від 13.02.2021 року, ступінь сп`яніння ОСОБА_1 станом на 00 год. 40 хв. становив – 1,14 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України., за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП 
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення  було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. 
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Надвірнянського районного  суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                            О.П. Васильєв