Єдиний унікальний номер 226/2902/20 
Номер провадження 22-ц/804/1037/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

08 червня 2021  року                                                                                                                   м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,  
суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І., 
за участю секретаря судового засідання Володовського Ю.П.,
відповідача ОСОБА_1 ,
третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 лютого 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Салькової В.С. в місті Мирнограді Донецької області, повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року, у справі номер 226/2902/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року до Димитровського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Дитина мешкає з матір`ю та на її користь  з позивача стягуються аліменти на дочку в розмірі ?  частини  заробітку (доходу) позивача. 
При ухваленні рішення про стягнення аліментів 26.10.2009 року суд врахував, що інших утриманців у нього на той час не було. На теперішній час його сімейний стан змінився у зв`язку з укладенням 26.12.2019 року шлюбу з ОСОБА_2 і народження у них ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини – ОСОБА_5 . 
Отже, зараз на його утриманні, крім доньки ОСОБА_6 , перебувають донька ОСОБА_7 і дружина, яка має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку. 
Просив суд зменшити розмір сплачуваних ним аліментів з ?  до 1/6 частини заробітку (доходу).
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів – відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що у позивача не змінився матеріальний стан у зв`язку з народженням дитини.
Зазначає,  що  станом  на  час  ухвалення  судового  рішення  у справі №2-1616/2009 судом 
враховано, що позивач не мав інших осіб на своєму утриманні. Проте, на теперішній час його сімейний стан змінився у зв`язку з одруженням та народженням у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини.
Позивач вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_6 з ? частини до 1/6 у зв`язку з утриманням ним малолітньої доньки ОСОБА_8 та її матері.
В відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дають змогу дійти висновку, що у позивача змінився матеріальний стан. Позивач не надав жодного доказу, окрім факту народження дитини, що не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Вважає, що позивач не виконує належних батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки сплачує аліменти в розмірі меншому ніж відповідачка несе витрати на утримання дитини.
Крім того, відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 13.04.2021 року позивач отримав у власність в порядку спадкування житловий будинок загальною площею 61,6 кв.м, отже майновий стан позивача не погіршився, а покращився у зв`язку з отримання додаткового нерухомого майна, тому така обставина є підставою для збільшення розміру аліментів.
Представник відповідачки – адвокат Сакун В.А. в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача не визнав, просив в її задоволенні відмовити.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду  доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 підтримала, просила її задовольнити. 
Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Сакун В.А. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання відповідачкою 28 травня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 88). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачки та її представника. 
Заслухавши суддю – доповідача, позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.  
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 10). 
Заочним рішенням Димитровського міського суду від 26.10.2009 року у справі №2-1616/2009 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). 
З свідоцтва про шлюб вбачається, що 26.12.2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9 (а.с. 9).
Згідно з свідоцтвом про народження, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її  батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 8). 
Відповідно до довідки про доходи від 01.12.2020 року ОСОБА_1 працює машиністом підйомних машин ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», його заробіток з липня по жовтень 2020 року включно склав 41136,31 грн без відрахувань і 33114,74 грн з відрахуваннями (а.с. 11).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону. 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. 
Аналогічне роз`яснення міститься у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в якому передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками,  суд  може  змінити  за  позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною 
матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я. 
Сторони повинні довести суду наявність цих обставин, подавши відповідні докази.
Оскільки, зміна сімейного стану позивача, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Заочним рішенням Димитровського міського суду від 26.10.2009 року у справі №2-1616/2009 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття 
Відповідно до довідки про доходи від 01.12.2020 року ОСОБА_1 працює машиністом підйомних машин ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», його заробіток з липня по жовтень 2020 року включно склав 41136,31 грн без відрахувань і 33114,74 грн з відрахуваннями.  
Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Апеляційний суд вважає, що рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2009 року відповідає вимогам сімейного законодавства, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні доньку ОСОБА_10 та дружину ОСОБА_2 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та суперечитиме її інтересам.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі №565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20) від 16 вересня 2020 року.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З системного аналізу наведених норм права та матеріалів справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які б вказували на неможливість сплати аліментів у раніше визначеному розмірі та необхідність їх зменшення.
Враховуючи встановлені обставини та положення сімейного законодавства, що регулюють питання обов`язків батьків утримувати дитину, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого рішення.
Європейський суд з  прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 лютого 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року.
Суддя: