Справа № 148/293/21 
Провадження № 33/801/338/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., за участі секретарів судового засідання Очеретної М.Ю., Файчук Я.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.
У постанові суду зазначено, що 10.02.2021 о 14:35 год. по вул. Незалежності в с. Юрківка Тульчинського району, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом міні-трактором з причіпом «Зубр», б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, просить постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що 10.02.2021 в денний час він дійсно знаходився на вулиці Незалежності в селі Юрківка Тульчинського району, де біля свого житлового будинку ремонтував належний йому мотоблок. Під час ремонту він проводив випробування вказаного транспортного засобу, в той момент до нього підійшли працівники поліції та звинуватили його в тому, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 запропонував останнім поїхати в лікарню, де він зміг би спростувати вказаний факт. Відтак, твердження працівників поліції щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідає дійсності, при цьому жодних свідків, про яких зазначено у постанові суду першої інстанції на місці події не було. 
В апеляційній скарзі вказано, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи та не зважив на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки мотоблок, яким він керував, не є транспортним засобом і для його використання не вимагається посвідчення водія, якого у нього немає.
Також, у апеляційній скарзі зазначено про те, що судом першої інстанції розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 проведено без його участі, чим порушено його право на захист. 
Крім того, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року.
В судовому засіданні, призначеному на 22.04.2021 року захисник Стецюка В.В. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.
В судове засідання, призначене після оголошеної у справі перерви на 26.04.2021 року, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому було подано клопотання про здійснення розгляду справи у їх відсутність, а також зазначено про те, що апеляційна скарга підтримується в повному обсязі.
Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який просить задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та закрити провадження у справі, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, що про ухвалення оскаржуваної постанови суду першої інстанції він дізнався вже після її прийняття, а апеляційну скаргу подано 05.04.2021.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №161017, 10.02.2021 о 14:35 год. по вул. Незалежності в с. Юрківка Тульчинського району водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом міні-трактором з причіпом «Зубр», б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
За змістом частин другої та шостої статті 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Також, пунктом 6 розділу X "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки зафіксовано поліцейським за участі свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідності до положень КУпАП, "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015.
Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами, наявними в матеріалах справи, що узгоджуються між собою та не спростовуються доводами апеляційної скарги. 
Із змісту вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 в протоколі по суті порушення пояснив, що вживав пиво та керував мотоблоком, від огляду на стан сп`яніння відмовляється.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що мотоблок марки "Зубр" не є механічним транспортним засобом, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то дані твердження є безпідставними з огляду на таке. 
Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Тобто, проаналізувавши дану норму Правил, можна дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння йому номерного знаку та за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду №278/3362/15-к від 01.03.18, будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів.
Отже, ОСОБА_1 , керуючи вказаним транспортним засобом та рухаючись по дорозі, був учасником дорожнього руху та був зобов`язаний керуватись Правилами дорожнього руху України. 
Щодо тверджень скаржника про те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також того, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, то дані твердження судом до уваги не приймаються, оскільки факт керування мотоблоком підтверджено його власноручно написаними поясненнями у протоколі про адміністративне правопорушення та не заперечується останнім у апеляційній скарзі, де вказано, що ремонтуючи транспортний засіб він його випробовував, а щодо твердження на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на докази перебування його в стані алкогольного сп`яніння, то як вбачається з протоколу про адмініcтративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а не перебування у такому стані. 
Також, не спростовують висновок суду першої інстанції і інші викладені в апеляційній скарзі посилання, зокрема, щодо незаконного накладення такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на наступне. 
Так, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначено про відсутність у нього посвідчення водія.
З метою перевірки наведених доводів апеляційної скарги, апеляційним судом на адресу Головного сервісного центру МВС, а також Територіального сервісного центру 0544 МВС у Вінницькій області було надіслано запит щодо отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія. 
У відповідь на вказаний запит Територіальним сервісним центром №0544 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області на адресу суду надіслано лист, у якому вказано, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру МВС гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15 листопада 2007 року у ВРЕР м. Вінниця отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 . 
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконного накладення судом першої інстанції на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 без його участі не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, що судом першої інстанції вживались заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про час, дату і місце розгляду справи. 
Разом з тим, ОСОБА_1 , якому було достовірно відомо про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та місце його розгляду, не було вжито заходів щодо забезпечення участі у розгляді справи чи подання письмових заперечень проти протоколу.
Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Тим більше, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, місцевий суд, з метою дотримання строку розгляду адміністративної справи, визначеного ст. 38 КУпАП, провів розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , при цьому щодо доводів останнього про порушення його прав, то такі права були поновлені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, однак жодних належних доказів, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови суду, останній не надав.
За наведених обставин, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 розглянутий судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку, є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд враховує положення п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", де зазначено про те, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України N114/38/15-36-18 (z0055-95 від 24 лютого 1995 року). Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Також, апеляційний суд враховує і рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02), де Суд наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, яких необхідно дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Вінницького
       апеляційного суду:                                                  В. В. Оніщук