ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.	Справа № 520/14612/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків по справі № 520/14612/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)      третя особа           ОСОБА_2 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), код ЄДРПОУ 34952461, від 29.07.2020 року у виконавчому провадженні №54330523 про арешт майна боржника.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.
Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тобто до Ленінського районного суду м. Харкова.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі №520/14612/2020 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки виконавчий документ було видано Ленінським районним судом м. Харкова. по справі №642/1871/20, за  результатами розгляду цивільної справи, а тому позов про визнання незаконною та скасування постанови Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), код ЄДРПОУ 34952461, від 29.07.2020 року у виконавчому провадженні №54330523 про арешт майна боржника віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тобто до Ленінського районного суду м. Харкова.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правове регулювання правовідносин з примусового виконання рішень суду здійснюється Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Колегією суддів встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено остаточне покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі виконавчого листа №2024/1-1062/11 від 13.07.2017 р., виданого Ленінським районним судом м. Харкова відповідачем накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .
За змістом постанови Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), від 29.07.2020 року про арешт майна боржника виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Харкова про визнання ОСОБА_1 винним в скоєнні правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України с конфіскацією всього майна. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що виконавчий лист було видано Ленінського районного суду м. Харкова на підставі рішення прийнятого у цивільній справі є помилковими.
При цьому, судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення вказаної справи, а саме не витребувано виконавчий лист та постанову про відкриття виконавчого провадження №54330523 для з`ясування питання в зв`язку з виконання якої частини вироку виконавцем було прийнято оспорювану постанову про накладення арешту. 
Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку, а не на виконання судового рішення у цивільній справі,  суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог статті 535 КПК України (у редакції, чинній на час винесення вироку) судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України. У разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
Статтею 537 КПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте, зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.
Крім того, положеннями КПК України (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Таким чином, питання про зняття арешту накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна не підлягає розгляду в порядку КПК України, а особа має право на звернення з такими вимогами до суду в порядку адміністративного судочинства.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2019 року у справі № 383/493/18.
З огляду на те, що у Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на виконанні перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 13.07.2017 року № 2024/1-1062/11, виданого на виконання вироку, то суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі вказавши, що такі вимоги повинні розглядатися за правилами ЦПК України, не з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження у справі, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі № 520/14612/2020 через порушення судом першої інстанції норм процесуального права підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для  продовження  розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 по справі №520/14612/2020  скасувати.
Справу №520/14612/2020 за позовом   ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)  треті особи   ОСОБА_2  про визнання протиправною та скасування постанови направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко