Ухвала
Іменем України
 
13 квітня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 535/44/16
провадження № 61-3774ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі за поданнямголовного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла Миколи Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в передбаченому законом порядку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області) Лукмасло М. М. звернувся до суду з поданням, у якому просив надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, шляхом звернення стягнення на земельну ділянку площею 1,1959 га, кадастровий номер: 5322255100:30:002:2197 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, що рахується за боржником ОСОБА_1 , але право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Вказане подання мотивоване тим, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження, відкрите 07 червня 2016 рокущодо виконання виконавчого листа № 535/44/16, який виданий Котелевським районним судом Полтавської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_2 у сумі 586 111,97 грн. Для виконання рішення суду державний виконавець просив надати дозвіл звернути стягнення на зазначену земельну ділянку.
 
Також державний виконавець зазначав, що ОСОБА_3 був майновим поручителем за кредитним договором від 04 вересня 2007 року, укладеним ОСОБА_4 . У забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором укладені договори іпотеки № 631 та 631/1, предметом яких були земельні ділянки площею 1,0235 га - кадастровий номер 5322255100:30:002:0883 та площею 0,1724 га - кадастровий номер 5322255100:30:002:0882, які при їх об`єднанні утворили спірну земельну ділянку площею 1,1959 га - кадастровий номер 5322255100:30:002:2197. Кредит ОСОБА_4 погашений у повному обсязі 23 липня 2014 року, а тому підстав повідомляти іпотекодержателя про звернення державного виконавця з даним поданням не було.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року,у задоволенні подання відмовлено.
 
04 березня 2021 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення подання.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору. 
У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору.
 
Отже, недоліки касаційної скарги усунуто. 
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29 липня 2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом примусового стягнення із ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 586 111,97 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов мирової угоди.
 
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено спонукати ОСОБА_1 виконати умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнаної ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 29 липня 2011 року.
 
На виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 57489912 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь 6 фізичних осіб боргу в загальному розмірі 23 404 097,94 грн, до якого входить і виконавче провадження щодо виконання рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року щодо примусового стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 586 111,97 грн.
 
ОСОБА_1 є власником земельних ділянок із такими кадастровими номерами: 5322255100:30:002:0748 (площа 0,0491 га); 5322255100:30:002:0737 (площа 0,5185 га); 5322255100:30:004:0742 (площа 0,1047 га); № 5322255100:30:004:0743 (площа 0,1001 га); № 5322255100:30:002:0883 (площа 1,0235 га); № 5322255100:30:002:0882 (площа 0,1724 га); № 5322255100:30:002:0644 (площа 0,1233 га); № 5322255100:30:002:0645 (площа 0,5050 га), що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22 квітня 2019 року.
 
Рішенням Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 10 липня 2012 року об?єднано земельні ділянки площами 0,1724 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 1,0235 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . З наведених земельних ділянок створено одну нову земельну ділянку площею 1,1959 га, кадастровий номер 5322255100:30:002:2197, для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, яку передано у власність ОСОБА_1 . Право власності на неї за ОСОБА_1 не зареєстровано. Назва вулиці Радянська на підставі рішення восьмої позачергової сесії Котелевської селищної ради сьомого скликання від 17 лютого 2016 року перейменована на Об?їзну.
 
Земельні ділянки площею 0,1724 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 5322255100:30:002:0882 та площею 1,0235 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5322255100:30:002:0883, за адресою: АДРЕСА_1 , з яких сформовано земельну ділянку площею 1,1959 га, кадастровий номер 5322255100:30:002:2197, для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, згідно з відомостей реєстру речових прав на нерухоме майно перебувають у іпотеці Акціонерного комерційного банку «Імексбанк» з 05 вересня 2007 року.
 
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Кисличенка О. В. від 19 червня 2013 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5322255100:30:002:2197, оскільки земельні ділянки, які об?єднуються, перебувають під іпотекою та забороною.
 
Вказані земельні ділянки передано ОСОБА_1 в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 631. Згідно з повідомленням Акціонерного товариства «Імексбанк» вказаний кредит погашений у повному обсязі 23 липня 2014 року.
 
Постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 11 липня 2018 року описано та накладено арешт на майно боржника.
 
Згідно зі звіту про оцінку майна майнового комплексу бази обслуговування автотранспорту у АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 11 425 074,00 грн, власником об`єкту оцінки є ОСОБА_1 .
 
Вказаний майновий комплекс розміщений за адресою, що відповідає створеній земельній ділянці площею 1,1959 га, кадастровий номер 5322255100:30:002:2197, для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, але право власності на неї за ОСОБА_1 не зареєстровано.
 
Згідно з актом державного виконавця про реалізацію рухомого майна боржника від 01 вересня 2020 року будівлі модулів, металоконструкцій у кількості 3 об`єктів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали божнику, відчужені через аукціон Державного підприємства «Сетам», відповідно до протоколу № 468078. Згідно з актом державного виконавця про реалізацію рухомого майна боржника від 11 січня 2021 року рухоме майно, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: огорожа цегляна № 1, 2, 3 і 5 довжиною 227 м та металева огорожа довжиною 69,6 м; ворота № 4 в`їздні двостворчасті, площею 20.4 кв. м; замощення № 6, площею 2 845.5 кв. м, бордюри довжиною 649 м. п.; комунікації: 47 ліхтарів внутрішнього освітлення та 8 ліхтарів зовнішнього освітлення; мережі кабельні: кабель силовий броньований 230 м, розвідний - 970 м, що належали божнику відчужені через аукціон Державного підприємства «Сетам», відповідно до протоколу № 521174.
 
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
 
Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
 
Відповідно до частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
 
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
 
Отже, у разі накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які заставлені третім особам, Закон України «Про виконавче провадження» покладає на виконавця обов`язок повідомляти таким особам про накладення арешту.
 
Накладення арешту на майно має наслідком заборони відчуження арештованого майна, а відтак ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
 
У разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17).
 
Відповідно до положень статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
 
Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.
 
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
 
Встановивши, що земельні ділянки, які належать боржнику та об`єднанні в спірну земельну ділянку, на яку державний виконавець просить звернути стягнення, згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебувають під іпотекою та забороною, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні клопотання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, оскільки державним виконавцем не надано доказів повідомлення іпотекодержателя про накладення арешту на спірну земельну ділянку та звернення до суду із зазначеним клопотанням, що позбавляє суд можливості з`ясувати чи впливає вирішення цього спору на права та інтереси іпотекодержателя.
 
Вказана справа вже була предметом касаційного перегляду та судом апеляційної інстанції враховані висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що державним виконавцем 30 червня 2020 року за вих. № 02.1-17/12084 на адресу Акціонерного товариства «Імексбанк» направлено повідомлення про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 5322255100:30:002:2197, не заслуговують на увагу, оскільки наведені обставини відбулися після звернення до суду із клопотанням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку (вересень 2019 року), та ухваленням судом першої інстанції судового рішення за наслідками вирішення зазначеного клопотання (16 червня 2020 року), що свідчить про те, що заявник не посилався на вказані обставини у суді першої інстанції, а тому вони не можуть братися до уваги під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що іпотека на спірне нерухоме майно є припинена, оскільки забезпеченні іпотекою зобов`язання за кредитним договором погашенні у повному обсязі 27 липня 2014 року, що підтверджується повідомленням Акціонерного товариства «Імексбанк», є необґрунтованими, з огляду на те, що факт перебування спірного майна під іпотекою та забороною підтверджуються відомостями із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тоді як суд, під час розгляду клопотання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, не встановлює обставини щодо виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за                  кредитним договором та, як наслідок, припинення зобов`язань за договором    іпотеки. 
 
Із наведених підстав необґрунтованими є також посилання заявника на неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року у справі № 6-2560цс16 та Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, згідно з якими іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. 
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм права.
 
Отже, оскаржувані судове рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 16 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла Миколи Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в передбаченому законом порядку відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик