ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/4295/13-ц
Головуючий у першій інстанції – Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/538/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи: 
заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс”
Публічне акціонерне товариство ”Банк ’’Демарк”
боржник: ОСОБА_1 

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Павлова В.Г. від 03 лютого 2021 року, місце постановлення ухвали м.Прилуки, у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ”Банк ’’Демарк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                             В С Т А Н О В И В:

19.11.2013 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист у справі №2/742/1162/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства ”Банк ’’Демарк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.23-24). Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ”Банк ’’Демарк” заборгованість  за  кредитним  договором  №248ф  від 18.08.2008 року в розмірі 9 968 грн. 68 коп. та 5 016,44 доларів США, що еквівалентно 40 096 грн. 40 коп.

У листопаді 2020 року (а.с.38) Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” звернулось до суду із заявою про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа №2/742/1162/2013 року, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 19.11.2013 року. В обґрунтування вимог поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” вказувало, що 20.05.2019 року між Публічним акціонерним товариством ”Банк ’’Демарк” та Товариством з обмеженою відповідальністю  ”Фінансова   компанія   ’’Паріс”  було  укладено  договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №248ф, відповідно до п.2.1. якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, Публічне акціонерне товариство ”Банк ’’Демарк” відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” належні банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” набуває у обсязі та на умовах, визначених даним договором, права вимоги до позичальників/іпотекодавців/ заставодавців/поручителів, зазначених у Додатку №1 до даного договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників,страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами застави та договорами іпотеки з відповідними змінами та доповненнями до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. За даних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” зазначало, що воно набуло право вимоги за договорами застави №248ф/1 та №248/2 від 19.08.2008 року, а також за кредитним договором №248ф від 18.08.2008 року, укладеним між  Публічним акціонерним товариством ’’Банк ’’Демарк’’ та ОСОБА_1 , заборгованість за яким була стягнута з ОСОБА_1 рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2013 року по справі №2/742/1162/2013 року. Також у поданій заяві Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” просило поновити строк для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа №2/742/1162/2013 року, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 19.11.2013 року у справі №2/742/1162/2013 року. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” вказувало, що постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.03.2017 року та оригінали виконавчих листів, які згідно з відміткою вхідного номеру, отримані ПАТ ’’Банк ’’Демарк’’ 20.12.2017 року, були передані уповноваженою особою  ФГВФО на здійснення ліквідації в банку новому кредитору разом з іншими виконавчими документами, в січні 2020 року, перед внесенням до ЄДР запису про державну реєстрацію про припинення ПАТ ’’Банк ’’Демарк’’. Також заявник стверджував, що у березні 2020 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” відбувались організаційні зміни, а з 12.03.2020 року по 24.04.2020 року на території України було запроваджено карантин, і за даних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” просило поновити строк, пропущений з поважних причин, для повторного пред`явлення до виконання вищезазначеного виконавчого листа. 

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2021 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 03.02.2021 року, та прийняти постанову, якою задовольнити вимоги заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 03.02.2021 року є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права. З посиланням на приписи статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України ”Про виконавче провадження”, статті 442 ЦПК України, доводи апеляційної скарги зазначають про обґрунтованість вимог поданої Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” заяви. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” в доводах апеляційної скарги стверджує про можливість заміни кредитора і поза межами виконавчого провадження, у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Доводи апеляційної скарги вказують, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто, процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних правовідносин, і переходу до іншої особи прав та обов`язків вибувшої сторони у даних правовідносинах. Доводи апеляційної скарги зазначають, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог заявника щодо поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Доводи апеляційної скарги вказують, що заявником було надано суду відповідні докази на обґрунтування поважності зазначеного пропущеного строку за період з січня по березень 2020 року. А саме, заявником суду першої інстанції було надано докази способу отримання виконавчих документів по справі №2/742/1162/2013, а також докази причин неподання заяви про поновлення строку в лютому 2020 року, проте, суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги надані Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс”  документи.                                     

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовану ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс”, боржник ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.128,129), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Відповідно до ч.5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. За даних обставин, датою прийняття постанови апеляційним судом є 05.04.2021 року. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 19.11.2013 року (а.с.23-24) Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист по справі №2/742/1162/2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства ”Банк ’’Демарк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ”Банк ’’Демарк” заборгованість за кредитним договором №248ф від 18.08.2008 року в розмірі 9 968 грн. 68 коп. та 5 016,44 доларів США, що еквівалентно 40 096 грн. 40 коп.
З копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, ВП №49913274 (а.с.21-22), вбачається, що 29.03.2017 року головним державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було повернуто виконавчий лист №2/742/1162/2013, виданий 19.11.2013 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ”Банк ’’Демарк” заборгованості на загальну суму 50 065 грн. 08 коп. У даній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.03.2017 року зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 29.03.2020 року.
Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), які проводились з метою продажу майна неплатоспроможного банку (протокол електронного аукціону №UA-EA-2019-04-02-000005-b (а.с.8-9)), 20.05.2019 року між Публічним акціонерним товариством ”Банк ’’Демарк” та Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” було укладено договір №248ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с.10-12). Відповідно до п.2.1. вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, Публічне акціонерне товариство ”Банк ’’Демарк” відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” належні банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” набуває у обсязі та на умовах, визначених даним договором, права вимоги до позичальників/іпотекодавців/заставодавців/поручителів, зазначених у Додатку №1 до даного договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників,страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами застави та договорами іпотеки з відповідними змінами та доповненнями до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору.
Згідно додатку №1 до договору №248ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 року, реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, зазначено договори, за якими відбувається відступлення права вимоги, та інформація щодо боржника за вказаними договорами, а саме, основні договори: 1.Кредитний договір № 248ф від 18.08.2008 року, укладений між ”Банк ’’Демарк” та ОСОБА_1 ; 2.Договір застави №248ф/1 від 19.08.2008 року, укладений між ”Банк ’’Демарк” та ОСОБА_1 ; 3.Договір застави № 248ф/2 від 19.08.2008 року, укладений між ”Банк ’’Демарк” та ОСОБА_2 (а.с.13).
Матеріали справи також містять в собі акт прийому-передачі документів до договору №248ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 року (а.с.14).       

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2021 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа.
Як вбачається із ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року, відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа, суд першої інстанції виходив із фактичних документально підтверджених обставин справи та норм права, які регламентують спірні правовідносини. Також, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, судом було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №910/10031/13, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №2-836/11.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють правовідносини по даній справі, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.             

З посиланням на приписи статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України ”Про виконавче провадження”, статті 442 ЦПК України, доводи апеляційної скарги зазначають про обґрунтованість вимог поданої Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” заяви. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” в доводах апеляційної скарги стверджує про можливість заміни кредитора і поза межами виконавчого провадження, у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Доводи апеляційної скарги вказують, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто, процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних правовідносин, і переходу до іншої особи прав та обов`язків вибувшої сторони у даних правовідносинах. Доводи апеляційної скарги зазначають, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог заявника щодо поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Доводи апеляційної скарги вказують, що заявником було надано суду відповідні докази на обґрунтування поважності зазначеного пропущеного строку за період з січня по березень 2020 року. А саме, заявником суду першої інстанції було надано докази способу отримання виконавчих документів по справі №2/742/1162/2013, а також докази причин неподання заяви про поновлення строку в лютому 2020 року, проте, суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги надані Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс”  документи.                                     

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року, виходячи із наступного.   

Відповідно до ч.1 статті 512 ЦК України, яка регламентує підстави заміни кредитора у зобов`язанні, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1)передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2)правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно ч.1 статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо наявності поважних причин пропуску заявником строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.           
Відповідно до приписів статті 1 Закону України ’’Про виконавче провадження’’, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Положення статті 26 Закону України ’’Про виконавче провадження’’ регламентують початок примусового виконання рішення. 
Згідно ч.2 статті 39 Закону України ’’Про виконавче провадження’’, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.       
Відповідно до ч.1 статті 40 Закону України ’’Про виконавче провадження’’, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно ч.5 статті 37 Закону України ’’Про виконавче провадження’’, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Необхідно зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” , набувши з 20.05.2019 року право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №248ф від 18.08.2008 року, не надало суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, на підтвердження тих обставин, що заявник протягом розумного строку вчиняв будь-які дії щодо своєчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання. При цьому, в матеріалах справи наявний акт прийому-передачі документів до договору №248ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 року (а.с.14), який підтверджує отримання заявником 20.05.2019 року відповідних документів, в тому числі, і документів з претензійно-позовної роботи (п.6 даного акту прийому-передачі документів від 20.05.2019 року).                   

Заявник в обґрунтування наявності підстав для поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання посилається на несвоєчасне надання Уповноваженою особою ФГВФО виконавчих документів, пов`язаних з примусовим виконанням рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області  від 19.09.2013 року, а також на організаційні зміни в Товаристві з обмеженою відповідальністю ’’Фінансова компанія ’’Паріс’’. 
Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю ’’Фінансова компанія ’’Паріс’’ отримало оригінали виконавчих документів по стягненню заборгованості по виконанню вищевказаного рішення суду від 19.09.2013 року в січні 2020 року, а організаційні зміни в товаристві відбулись 24.03.2020 року. 
На виконання вимог ч.3, ч.4, ч.5 статті 12 ЦПК України, судом першої інстанції було роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю ’’Фінансова компанія ’’Паріс’’ можливість надання доказів в обґрунтування поважності пропущеного строку за період з січня по березень 2020 року (а.с.58). Проте, як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 03.02.2021 року, належних доказів заявником суду надано не було, і за даних обставин, суд констатує про відсутність у вказаний період будь-яких обставин, які б унеможливлювали своєчасне пред`явлення Товариством з обмеженою відповідальністю ’’Фінансова компанія ’’Паріс’’ до виконання відповідних виконавчих листів. Також суд першої інстанції зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю ’’Фінансова компанія ’’Паріс’’, маючи з січня 2020 року у своєму розпорядженні виконавчі документи, звернулось до суду із заявою про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа лише 04.12.2020 року (згідно штампу вхідної кореспонденції Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області (а.с.1)).   
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року відносно того, що підставою поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є належним чином обґрунтована та підтверджена наявність об`єктивних обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, проте, вказаних фактів не було доведено заявником.
За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав вважати пропущений заявником строк таким, що пропущений з поважних причин та, відповідно, щодо відсутності підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Доводи апеляційної скарги вказують, що заявником було надано суду відповідні докази на обґрунтування поважності зазначеного пропущеного строку за період з січня по березень 2020 року, проте, суд першої інстанції не прийняв зазначені докази до уваги. 
Приймаючи до уваги вищенаведене, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року, оскільки вони спростовуються висновками оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року.  

Відповідно до ч.1,ч.2 статті 11 Закону України ’’Про виконавче провадження’’, яка регламентує загальні строки у виконавчому провадженні, визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Враховуючи подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви. При цьому, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, судом було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №910/10031/13, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №2-836/11.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.02.2021 року у вказаній частині, оскільки даний висновок суду узгоджується із фактичними документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.   

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №910/10031/13: ’’4.12 Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем   без   прийняття   до   виконання  (пункт  2  частини  4  статті 4 Закону  України  ’’Про  виконавче  провадження’’  від  02.06.2016 N1404-VIII, пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України ’’Про виконавче провадження’’ від 21.04.1999 року N606-XIV). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.
4.13 Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права’’.

Відповідно до ч.1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс” підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2021 року, - залишенню без змін.
  
Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ’’Паріс”  залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий:                                           Судді: