ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4174/21 Справа № 213/4420/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/4420/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року, яке ухвалене суддею Князєвої Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – ПАТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 08.12.2020 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 65 % (40% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з 30 листопада 2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково.
Вважаючи причиною отриманих професійних захворювань тривалу роботу у відповідача в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 200 000, 00 грн. 
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 110 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 1100,00 грн.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих трьох професійних захворювань, втратив 65 % професійної працездатності безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи також на безстроковий термін. Його постійно турбує біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, який обмежує його рухи, також його турбує задишка, утруднене дихання, кашель, зниження слуху.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПІВДГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вказує, що Акт від 13.10.2020 року не є належним доказом підтвердження встановлення наявності причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею у відповідача. Вважає, що судом не враховано, що відповідач проводив належне забезпечення ОСОБА_1 необхідними засобами захисту при виконанні трудових обов`язків.
Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого
На думку відповідача, саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я у результаті призвело до встановлення йому професійного захворювання, прогресування його хвороби, погіршення самопочуття та встановлення 65% втрати працездатності. 
Крім того, відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, проте, наявнийпричинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «ПІВДГЗК» просить апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 25.01.1996 року по 20.12.2018 року працював слюсарем з ремонту устаткування на дробильній фабриці та слюсарем черговим та з ремонту устаткування в Управлінні дробильно - транспортного комплексу ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Південний ГЗК», правонаступником яких є АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 10-13).
20.12.2018 року – позивач звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с.13).
Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 1518 від 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: радикулопатія полісегиентарна, попереково-крижова (L5,S1) та шийна (C5,C6,C7) білатеральна, на фоні дегенеративно-дистрофічних змін хребта у вигляді спондилоартрозу, рецидивуючий перебіг, зі стійким вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), периферичним нейроваскулярним синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с.23-24).
Відповідно до пункту 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 жовтня 2020 року, професійне захворювання виникло за таких обставин: під час виконання своїх функціональних обов`язків слюсаря чергового та з ремонту устаткування ОСОБА_1 виконував: монтаж, демонтаж, ремонт механічної частини машин, вузлів і механізмів. Внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця слюсаря чергового та з ремонту устаткування, роботи виконував в умовах фізичного навантаження, пилу та шуму, показники яких перевищували нормативні показники.
Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 жовтня 2020 року, причиною професійного захворювання позивача є важкість праці, вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 % до 70 % в повітрі робочої зони, еквівалентний рівень шуму, які перевищували гранично допустимий рівень.
Висновком МСЕК від 08.12.2020 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 65 % (40% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з 30 листопада 2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково (а.с. 8,9).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивачки моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 жовтня 2020 року, причиною професійних захворювань позивача є є важкість праці, вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 % до 70 % в повітрі робочої зони, еквівалентний рівень шуму, які перевищували гранично допустимий рівень.
Отже, роботодавець АТ «ПІВДГЗК», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «ПІВДГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ «ПІВДГЗК», про те, що Акт від 13.10.2020 року не є належним доказом підтвердження встановлення наявності причинного зв`язку між отриманими позивачем професійними захворюваннями та його працею у відповідача, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 жовтня 2020 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, відповідачем цей Акт не оскаржувався, крім того, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 1518 від 22 вересня 2020 року, ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах праці 22 роки 11 місяців у відповідача та підпадав під вплив пилу, шуму та важкості праці, що стало підставою отримання професійних захворювань.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позиваа у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійні болі та загальну слабкість, порушення душевної рівноваги, має поганий сон. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.      
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого.
Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди.
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13 жовтня 2020 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота, тільки на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу  ОСОБА_1   заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65 %, безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи, також на безстроковий термін. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійний біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, обмеження рухів, також його турбує задишка, утруднене дихання, кашель, зниження слуху, слабкість, втома. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у нього поганий сон. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, що потягли втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено безстроково, що свідчить про незворотність такого стану здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи тільки на АТ «ПІВДГЗК»(22 роки 11 місяців), що потягло втрату працездатності, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 110 000,00 грн. до 200 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість суми відшкодування моральної шкоди, спростовуються вищевикладеним. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «ПІВДГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1100 грн. до 2000,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача АТ «ПІВДГЗК»на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 3000,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (2000,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – задовольнити.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року, змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 110 000,00 гривень до 200 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення  Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 1100 гривень 00 копійок до 2000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем, на користь держави, судовий збір у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: