Постанова
Іменем України
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 331/4731/17

провадження № 61-405св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_5 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: 
Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»  (далі - ПАТ «Ощадбанк»), ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.
 
Позовна заява мотивована тим, що 24 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2511, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 351 325,82 грн, строком на 84 місяці до 
24 листопада 2014 року.
 
Цього ж дня, 24 листопада 2007 року між позивачем та банком було укладено договір поруки № 1425, відповідно до умов якого він зобов`язався відповідати за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором від 24 листопада 2007 року № 2511 в повному обсязі даних зобов`язань.
 
18 лютого 2008 року на його адресу було направлено вимогу банку про необхідність сплати простроченої заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, яка станом на 18 лютого 2008 року складала 13 167,70 грн, з них: 8 316,51 грн - заборгованість за кредитом; 4 851,19 грн - заборгованість за відсотками. Крім того, повідомлено, що у разі непогашення заборгованості за кредитом та відсотками у термін до 25 лютого 2008 року банк керуючись пунктом 3.2.3 кредитного договору від 24 листопада 2007 року № 2511 змушений буде розпочати претензійно - позовну роботу.
 
21 липня 2008 року основному позичальнику - ОСОБА_2 було вручено у відділенні банку вимогу від 09 червня 2008 року № 25/5408 про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором від 24 листопада 
2007 року № 2511, яка не була виконана у встановлений вимогою 30-денний строк, а тому строк виконання основного зобов`язання за договором кредиту змінено на 21 серпня 2008 року.
 
Таким чином, строк щодо зобов`язання по поверненню кредиту настав 21 серпня 2008 року.
 
Проте, банк звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовною заявою до позивача та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2007 року № 2511 лише 14 квітня 
2009 року, тобто висунув вимоги до нього як до поручителя за договором поруки від 24 листопада 2007 року № 1425, який фактично вже був припинений.
 
Таким чином, позивач вважав, що оскільки банк протягом 6 місяців з моменту настання строку основного зобов`язання не подав позовної заяви до нього, як до поручителя, то договір поруки від 24 листопада 2007 року № 1425 вважається припиненим.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати поруку за договором поруки від 24 листопада 2007 року № 1425, укладеним між кредитором - ВАТ «Державний ощадний банк України» Філія Запорізьке обласне управління, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», поручителем - ОСОБА_5 та боржником - ОСОБА_2 , припиненою з 22 лютого 2009 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено.
 
Визнано поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 24 листопада 2007 року № 1425, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 , припиненою з 22 лютого 2009 року.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив із наявності підстав для застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки направивши вимогу про дострокове погашення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, і у встановлений шестимісячний строк від дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, виходив із того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що преюдиційним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2011 року задоволено позовні вимоги банку до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого положення частини четвертої статті 559 ЦК України застосуванню не підлягають. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У січні 2019 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції..
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд допустився грубого порушення вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки не врахував, що на момент звернення банку до суду з вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 , порука останнього вже була припиненою.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жовтневого районного суду міста Запоріжжя.
 
У лютому 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 
2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла 
до 08 лютого 2020 року.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
24 листопада 2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2511, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 351 325,82 грн, строком на 84 місяці до 24 листопада 2014 року на придбання автомобіля ACURAMDX. За користування кредитом згідно з умовами кредитного договору було встановлено плату в розмірі 14 % річних, які повинні сплачуватися щомісячно.
 
Цього ж дня, 24 листопада 2007 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» було укладено договір поруки № 1425, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов`язався відповідати за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 перед ВАТ «Ощадбанк» за кредитним договором від 24 листопада 2007 року № 2511 у повному обсязі даних зобов`язань.
 
18 лютого 2008 року на адресу ОСОБА_5 було направлено вимогу банку про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2007 року № 2511, яка станом на 18 лютого 2008 року складала 13 167,70 грн, з них: 8 316,51 грн - заборгованість за кредитом; 4 851,19 грн - заборгованість за відсотками. Крім того, повідомлено, що у разі непогашення ОСОБА_5 заборгованості за кредитом та відсотками у термін 
до 25 лютого 2008 року Банк керуючись пунктом 3.2.3 Кредитного договору від 24 листопада 2007 року № 2511 змушений буде розпочати претензійно - позовну роботу. 
 
Одночасно, 21 липня 2008 року основному позичальнику - ОСОБА_2 було вручено у відділенні банку вимогу № 25/5408 від 09 червня 2008 року про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором                                    від 24 листопада 2007 року № 2511, яка не була виконана у встановлений вимогою 30-денний строк.
 
Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області 
від 09 червня 2011 року позов ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 329 561,98 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що преюдиційним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2011 року задоволено позовні вимоги банку до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого положення частини четвертої статті 559 ЦК України застосуванню не підлягають. 
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Нормами статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
 
Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання перед боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
Установлено, що заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2011 року позов ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 329 561,98 грн.
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. 
 
Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. 
 
Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 
2011 року задоволено позовні вимоги банку до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову поручителя до банку про визнання поруки припиненою, оскільки ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження 
№ 14-67цс20).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного суду від 
28 листопада 2018 року- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
 
Головуючий	М. Є. Червинська      	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков      	
 	А. Ю. Зайцев      	
 	Є. В. Коротенко      	
 	В. М. Коротун