ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 р.	Справа № 520/100/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бабаєв А.І.) від 07.07.2020 (повний текст рішення складено 16.07.2020) по справі №520/100/20
за позовом ОСОБА_1 
до Командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 , Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3  
про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати Накази командира військової частини НОМЕР_1 № 325, 326, 327, 328 від 11.09.2019 року, в частині визнання позивача відповідальною особою у заохоченні грошовою премією військовослужбовців, які на день заохочення мали не зняті раніше накладені дисциплінарні стягнення за 2017 рік;
- визнати протиправними та скасувати Накази військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №№ 737, 738, 739, 740 від 12.12.2019 року про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності на суму 5766,40 грн., 1488,06 грн., 5695,20 грн. та 5695,20 грн. відповідно.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних наказів. Зазначив, що спірні накази не місять жодних посилань на порушення позивачем будь-яких нормативно-правових актів, а висновки відповідачів про наявність в діях позивача порушень ґрунтуються виключно на припущеннях. 
Представником Харківського ТЦК та СП надано письмові пояснення.
Сторони про розгляд справи повідомилась.
Позивач надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що у період з 01.09.2016 р. по 10.07.2018 р. позивач виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .В послідуючому, наказом командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) №98 від 04.06.2018 року позивача призначено на посаду командира кадру 122 окремого батальйону територіальної оборони Ізюмського ОМВК Харківської області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 316 від 06.09.2019проведено службове розслідування по факту переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_4 .
За результатами службового розслідуваннякомандиром військової частини НОМЕР_1 11.09.2019 року видано наказ № 325, яким позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності. Службовим розслідуванням виявлено факт нанесення позивачем матеріальної шкоди неправомірними діями під час проходження військової служби на посаді командира військовій частині НОМЕР_1 (переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_4 - стрільцю - помічнику гранатометника 3 відділення 2 взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 )на суму 5766,40 грн.
На підставі вищевказаного наказу військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено наказ від 12.12.2019 року № 737, яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 5766,40 грн.
Також, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 317 від 06.09.2019 проведено службове розслідування по факту переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_5 .
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 11.09.2019 року видано наказ №326, яким позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності.Службовим розслідуванням виявлено факт нанесення позивачем матеріальної шкоди неправомірними діями під час проходження військової служби на посаді командира військовій частині НОМЕР_1 (переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_5 - номеру обслуги 2 відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 )на суму 1488,06 грн.
На підставі вищевказаного наказу військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено наказ від 12.12.2019 року № 738, яким притягнуто до матеріальної відповідальності позивача на суму 1488,06 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 314 від 06.09.2019 проведено службове розслідування по факту переплати грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_6 .
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 11.09.2019 року видано наказ №327, яким позивача притягнуто до обмеженої  матеріальної відповідальності. Службовим розслідуванням виявлено факт нанесення позивачем матеріальної шкоди неправомірними діями під час проходження військової служби на посаді командира військовій частині НОМЕР_1 (переплата грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_7 оператору 3 протитанкового відділення, роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 )на суму 5695,20 грн.
На підставі вищевказаного наказу військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено наказ, яким від 12.12.2019 року № 739 притягнуто до матеріальної відповідальності позивача на суму 5695,20 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 315 від 06.09.2019 проведено службове розслідування по факту переплати грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_8 .
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 11.09.2019 року видано наказ №328, яким позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності. Службовим розслідуванням виявлено факт нанесення позивачем матеріальної шкоди неправомірними діями під час проходження військової служби на посаді командира військовій частині НОМЕР_1 (переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_8 - навіднику кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ),на суму 5695,20 грн.
На підставі вищевказаного наказу військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено наказ, яким від 11.09.2019 року №740 притягнуто до матеріальної відповідальності позивача на суму 5695,20 грн.
Не погоджуючись із наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 325, 326, 327, 328 від11.09.2019 року в частині визнання позивача відповідальною особою у заохоченні грошовою премією військовослужбовців, які на день заохочення мали не зняті раніше накладені дисциплінарні стягнення за 2017 рік, а також наказами Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №№ 737, 738, 739, 740 від 12.12.2019 року про притягнення його до повної матеріальної відповідальності, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходячи з того, що позивача  правомірно притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі оскаржуваних наказів, оскількислужбовим розслідуванням встановлено переплату військовослужбовцям премії на підставі наказів винесених позивачем.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Згідно із  ст. 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,  затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року № 548-XIV(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), командир полку (корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання полком бойових завдань; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок; за стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; за стан фінансового господарства; за всебічне забезпечення полку, стан пожежної та екологічної безпеки.
Статтею 67 вказаного Статуту визначені обов`язки командира полку, а саме: керувати добором кандидатів для зарахування на військову службу за контрактом, а також розподілом за підрозділами нового поповнення, вручення йому озброєння і техніки, приводити нове поповнення до Військової присяги згідно з додатками 1, 4 і 5 до цього Статуту (абз.10); не менше ніж двічі на рік проводити огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині (командирові корабля не менше ніж один раз на два місяці проводити огляд корабля, не менше ніж один раз на місяць - огляд озброєння, боєприпасів і технічних засобів, здійснювати щоденний обхід корабля), при виявленні фактів нестач (втрати), надлишків, псування, розкрадання майна призначати розслідування (абз.16); керувати правовим вихованням військовослужбовців полку, у разі вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення письмово повідомити про це орган досудового розслідування (абз. 17); здійснювати планові та раптові перевірки, організовувати щорічне проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, керувати роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки (абз.25); вживати заходів до відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині (абз.30).
Згідно із ст. 106 Дисциплінарного статуту збройних Сил України,  затвердженого Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24.03.1999 р. №551-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця.
Службові карки та записи про заохочення / накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовців візуються печаттю військової частини та особистим підписом начальника штабу військової частини.
Також, проекти наказів передаються до фінансової служби, яка в свою чергу, відпрацьовує відповідні розрахунки на кожного з військовослужбовців, та направляє їх до Міністерства Оборони України для отримання коштів.
Начальник стройової частини несе особисту відповідальність за інформацію з рапортів та службових карток, інформацію з яких він вносить до наказав військової частини.
Статтями 68, 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальник штабу полку (окремого батальйону) зобов`язаний: організовувати роботу штабу й щоденно керувати нею; узгоджувати роботу заступників командира полку, начальників родів військ і служб; знати про справжній стан справ у підрозділах полку, а також про хід виконання поставлених перед ними завдань; організовувати своєчасне й правильне доведення до підрозділів і служб усіх наказів командира полку та старших командирів (начальників), а також перевірку їх виконання; особисто доводити найважливіші накази та перевіряти їх виконання.
Відповідно до п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців  за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. N 243/95-ВР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пунктом 3 Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди;  протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки (абз. 2 п. 3 Положення).
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності (абз. 3 п. 3 Положення).
Згідно із п. 8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на зборивійськовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державні, є встановлення його винної протиправної поведінки з обов`язковим визначенням ступеню її суспільної небезпечності, обставин заподіяння шкоди та причинного зв`язку такої поведінки з настанням шкоди.
Пунктом13 Положеннявизначено повний перелік обставин, за наявності яких військовослужбовець несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі: умисне знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення   інших умисних протиправних дій;  приписка у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;  заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;  дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;  недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Крім того, згідно із п. 19 Положення, розслідуванням  повинно бути встановлено в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, з сприяли заподіянню шкоди, та  її наслідки.
Як вбачається зі змісту Актів службових розслідувань від 11.09.2019 року №№ 1290, 1291, 1292, 1293, висновки про спричинення позивачем збитків державі зроблені виключно через те, що позивач у період з 01.09.2016 р. по 10.07.2018 р. виконував обов`язки командира  військової частини НОМЕР_1 . При цьому, пояснення у нього не відбирались у зв`язку з тим, що військовослужбовець проходить військову службу в іншій військовій частині.
Проте, висновки зроблені без фактичної перевірки всіх обставин спричинення матеріальної шкоди та наявності, умисних винних неправомірних дій позивача, у зв`язку з спричинення цієї шкоди.
Тобто,  під час проведення службового розслідування відповідачем не встановлено, за наявності яких обставин та умисних неправомірних дій, позивачем спричинена матеріальна шкода. 
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власного рішення, яке є предметом оскарження позивачем.
Виходячи з визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуванінакази є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року по справі №520/100/20 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1  задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати Накази командира військової частини НОМЕР_1 № 325, 326, 327, 328 від 11.09.2019 року в частині визнання ОСОБА_1 відповідальною особою у заохоченні грошовою премією військовослужбовців, які на день заохочення мали не зняті раніше накладені дисциплінарні стягнення за 2017 рік.
Визнати протиправними та скасувати Накази Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №№ 737, 738, 739, 740 від 12.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 5766,40 грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 40 коп.), 1488,06 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім грн. 06 коп.), 5695,20 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять грн. 20 коп.) та 5695,20 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять грн. 20 коп.) відповідно.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  15.04.2021 року